% This file was generated with po4a. Translate the source file.
%
\providecommand{\polang}{en} \providecommand{\printscreen}{screen}
\documentclass[lang=\polang,\printscreen]{ubuntu-manual}





\newglossaryentry{Access Point}{name={Dostopna točka}, description={Naprava, ki omogoča brezžično povezavo s
krajevnim omrežjem preko Wi-Fi, Bluetooth itn.}, plural={dostopno točko}}

\newglossaryentry{applet}{name={aplet}, description={Majhen program, ki se izvaja na pultu. Apleti
zagotavljajo uporabne zmožnosti, kot so začenjanje programa, ogled ure ali
dostop do glavnega menija programa.}}

\newglossaryentry{Canonical}{name={Canonical}, description={Canonical, finančni podpornik operacijskega
sistema Ubuntu, ponuja podporo za sistem Ubuntu. Za tekoče razvijanje
sistema Ubuntu in preverjanje vseh prostovoljnih prispevkov je zadolženih
preko 500 plačanih uslužbencev po celem svetu. Če želite izvedeti več o
Canonicalu, obiščite \url{http://www.canonical.com}.}}

\newglossaryentry{CLI}{name={\acronym{CLI}}, description={\acronym{CLI} ali vmesnik ukazne vrstice
je drugo ime za \gls{terminal}.}}

\newglossaryentry{desktop environment}{name={namizno okolje}, description={Splošen izraz za opis vmesnika
\acronym{GUI}, preko katerega se ljudje sporazumevajo z
računalnikom. Obstaja več različnih namiznih okolij, kot so na primer
\acronym{GNOME}, \acronym{KDE}, \acronym{XFCE} in \acronym{LXDE}.},
plural={namizna okolja}}

\newglossaryentry{DHCP}{name={\acronym{DHCP}}, description={\acronym{DHCP} pomeni \emph{Dinamičen
protokol nastavitve gostitelja}, ki ga \gls{server} \acronym{DHCP} uporablja
za samodejno dodeljevanje naslova \acronym{IP}.}}

\newglossaryentry{dialup connection}{name={klicna povezava}, description={O klicni povezavi govorimo, če se vaš
računalnik z modemom poveže s ponudnikom Internetnih storitev preko
telefonske linije.}}

\newglossaryentry{distribution}{name={distribucija}, description={Distribucija je zbirka programov, ki so že
kodno prevedeni in pripravljeni na namestitev. Primer distribucije je
Ubuntu.}, plural={distribucije}}

\newglossaryentry{dual-booting}{name={dvojni zagon}, description={Dvojni zagon pomeni, da lahko uporabnik iz
zagonskega menija izbere enega od dveh trenutno nameščenih operacijskih
sistemov. Računalnik se bo po izbiri zagnal v operacijski sistem, izbran v
zagonskem meniju. Dvojni zagon se pogosto uporablja splošno in se lahko
nanaša na izbiro med zagonom več kot dveh operacijskih sistemov.}}

\newglossaryentry{encryption}{name={šifriranje}, description={Šifriranje je varnostna zmožnost, ki drugim
preprečuje ogled vsebine vaših datotek in/ali trdih diskov. Pred ogledom je
treba datoteke odšifrirati z geslom.}}

\newglossaryentry{Ethernet port}{name={Vrata Ethernet}, description={V vrata Eternet se priklopi kabel
Eternet ob uporabi žične povezave.}}

\newglossaryentry{GNOME}{name={\acronym{GNOME}}, description={\acronym{GNOME} je privzeto namizno
okolje, ki se uporablja v Ubuntuju.}}

\newglossaryentry{GUI}{name={\acronym{GUI}}, description={ \acronym{GUI} (kar pomeni Graphical User
Interface oz. grafični uporabniški vmesnik) je vmesnik, ki ljudem poleg
besedila omogoča uporabo računalnika tudi z grafiko in slikami.}}

\newglossaryentry{ISP}{name={\acronym{ISP}}, description={\acronym{ISP} pomeni \emph{Ponudnik
internetnih storitev}. \acronym{ISP} je podjetje, ki vam zagotavlja
internetno povezavo.}}

\newglossaryentry{kernel}{name={jedro}, description={Jedro je osrednji del na Unixu temelječih
operacijskih sistemov in je odgovorno za zagon programov, opravil ter
zagotavljanje varnosti glavnih sestavnih delov.}}

\newglossaryentry{Live DVD}{name={Živi \acronym{DVD}}, description={Živi \acronym{DVD}  vam omogoča, da
poskusite preden ga namestite. To je uporabno za preizkušanje vaše strojne
opreme, ugotavljanje težav ter obnavljanje vašega sistema.}}

\newglossaryentry{LTS}{name={\acronym{LTS}}, description={\acronym{LTS} pomeni dolgotrajna
podpora. To je vrsta izdaje Ubuntu, ki je uradno podprta dlje kot običajne
izdaje.}}

\newglossaryentry{maximize}{name={\emph{razpenjanje}}, description={Ko razpnete program v Ubuntuju, bo
zapolnil ves prostor, razen pultov.}}

\newglossaryentry{minimize}{name={skrčitev}, description={Ko skrčite odprto okno, ne bo več
prikazano. Če kliknete na gumb  skrčenega programa v pultu, bo obnovljen na
svojo običajno velikost.}}

\newglossaryentry{notification area}{name={obvestilno področje}, description={Obvestilno področje je aplet na
pultu, ki vam zagotavlja različne vrste podatkov, kot je nadzor glasnosti,
trenutno predvajajoča se skladba v predvajalniku Rhythmbox, stanje vaše
Internetne povezave in e-pošte.}, plural={obvestilnem področju}}

\newglossaryentry{output}{name={izpis}, description={Izpis ukaza je besedilo, ki se prikaže na
naslednji vrstici po vnosu ukaza in pritisku na tipko enter. Če v terminal
na primer vnesete \commandlineapp{pwd} in pritisnete \keystroke{Enter}, bo
izpis, prikazan v naslednji vrstici, ime mape.}}

\newglossaryentry{package}{name={paket}, description={Paketi vsebujejo programe v obliki, ki so
pripravljeni na namestitev. Večinoma lahko namesto ročne namestitve
uporabite \gls{Software Center}. Paketi v Ubuntuju imajo pripono
\texttt{.deb}.}, plural={paketi}}

\newglossaryentry{panel}{name={pult}, description={Pult je vrstica na robu vašega zaslona. Vsebuje
\glspl{applet}, ki zagotavljajo uporabne zmožnosti, kot so ogled izvajajočih
se programov, preverjanje ure ali dostop do glavnega menija.}}

\newglossaryentry{parameter}{name={parameter}, description={Parameteri so posebne možnosti, ki jih lahko
v terminalu uporabite, da se ukaz obnaša drugače. To lahko naredi ukaze
veliko bolj koristne.}}

\newglossaryentry{partition}{name={razdelek}, description={Razdelek je področje dodeljenega prostora na
trdem disku, kamor lahko shranite podatke.}}

\newglossaryentry{partitioning}{name={razdeljevanje}, description={Razdeljevanje je opravilo s katerim
ustvarimo \gls{partition}.}}

\newglossaryentry{PPA}{name={\acronym{PPA}}, description={Osebni arhiv paketov (\acronym{PPA}) je
skladišče programov po meri, ki vsebuje programe, ki niso na voljo v glavnih
skladiščih Ubuntuja ali novejše različice paketov, ki so na voljo v glavnih
skladiščih Ubuntuja.}, plural={\acronym{PPA-}ji}}

\newglossaryentry{prompt}{name={poziv}, description={Poziv prikaže nekatere uporabne podatke o
računalniku. Lahko ga prilagodite, da je prikazan v različnih barvah, da
prikaže čas, datum in trenutno mapo kot tudi skoraj karkoli drugega želite.}}

\newglossaryentry{proprietary}{name={lastniški programi}, description={Programi, ki so jih napisala
podjetja, ki izvorne kode programa ne izdajo pod odprtokodno licenco.}}

\newglossaryentry{router}{name={usmerjevalnik}, description={Usmerjevalnik je posebno zasnovan
računalnik, ki usmeri podatke z Interneta na omrežje z uporabo strojne in
programske opreme. Včasih se imenuje tudi prehod.}}

\newglossaryentry{server}{name={strežnik}, description={Strežnik je računalnik, ki izvaja poseben
operacijski sistem in zagotavlja storitve računalnikom, ki se z njim
povežejo in podajo zahtevek.}, plural={strežniki}}

\newglossaryentry{shell}{name={lupina}, description={\gls{terminal} vam da dostop do lupine. Ko v
terminal vnesete ukaz in pritisnite enter, lupina prevzame ukaz in izvede
ustrezno dejanje.}}

\newglossaryentry{Software Center}{name={Programsko središče}, description={V Programskem središču lahko
enostavno upravljate z namestitvami in odstranitvami programov kot tudi s
programi, ki so nameščeni preko osebnih arhivov paketov (PPA-jev).}}

\newglossaryentry{Synaptic Package Manager}{name={Upravljalnik paketov Synaptic}, description={Upravljalnik paketov
Synaptic je orodje, ki namesto izpisa programov (kot to stori Programsko
središče) izpiše posamezne pakete, ki jih je mogoče namestiti, odstraniti in
popraviti.}}

\newglossaryentry{terminal}{name={terminal}, description={Terminal je Ubuntujev besedilni vmesnik in
način za nadzor operacijskega sistema samo s tipkovnico. Drug način za
nadzor Ubuntuja je uporaba \gls{GUI} kot je Unity.}}

\newglossaryentry{USB}{name={\acronym{USB}}, description={USB je standardno določilo vmesnika za
povezavo dodatne strojne opreme z računalniki. Naprave \acronym{USB}
obsegajo na primer zunanje trde diske in optične bralnike in tiskalnike.}}

\newglossaryentry{wired connection}{name={žična povezava}, description={Žična povezava je vzpostavljena, ko je
vaš računalnik povezan z \gls{router} ali \gls{Ethernet port} s kablom. To
je najbolj pogost način za povezavo z Internetom in krajevnim omrežjem za
namizne računalnike.}}

\newglossaryentry{wireless connection}{name={brezžična povezava}, description={Brezžična povezava za sporazumevanje
z \gls{router}, dostopno točko ali računalnikom uporablja brezžični signal.}}



\newcommand{\ie}{\textit{i.\kern0.5pt e.}\xspace}

\newcommand{\eg}{\textit{e.\kern0.5pt g.}\xspace}

\newcommand{\revisionnumbercaption}{Številka predelave}

\newcommand{\revisiondatecaption}{Datum predelave}

\newcommand{\applicationsheadword}{programi}

\newcommand{\commandlineappheadword}{ukazna vrstica}

\newcommand{\colophoncaption}{Kolofon}

\newcommand{\titlepagecaption}{Stran naslova}

\newcommand{\project}{Ekipa Ubuntu priročnika}

\newcommand{\backcover}{\plaintitle je izčrpen začetniški vodnik, ki je zasnovan za operacijski
sistem Ubuntu. Napisan je pod odprtokodno licenco in ga lahko brezplačno
prejmete, berete, spreminjate in delite z drugimi. Ta priročnik vam bo
pomagal pri seznanitvi z vsakodnevnimi opravili, kot so brskanje po sletu,
poslušanje glasbe in optično branje dokumentov. S poudarki na navodilih, ki
jih je enostavno slediti, je primeren za različno izkušene uporabnike.}


\begin{document}

\title{Kako začeti z Ubuntujem 13.10}
\author{Ekipa Ubuntu priročnika}

\frontcover

\frontmatter

\clearpage


\begin{copyrightpage}

Avtorske pravice \textcopyright{} 2010--\the\year{} ekipa Ubuntu
Manual. Nekatere pravice so pridržane. \ccbysa \ccbysa

To delo je licencirano pod dovoljenjem Creative Commons priznanje avtorstva
-- deljenje pod enakimi pogoji 3.0. Za ogled kopije tega dovoljenja si
oglejte \hyperref[ch:license]{\appendixname}~\ref{ch:license}, obiščite
\url{http://creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0/} ali pošljite pismo na
Creative Commons, 171 Second Street, Suite 300, San Francisco, California,
94105, USA.

\textit{\plaintitle} lahko brezplačno prejmete s
\url{http://ubuntu-manual.org/} ali kupite s \url{\printurl}.  Natisnjeno
kopijo te knjige lahko naročite za stroške tiska in dostave. Dovoljujemo in
celo spodbujamo distribucijo kopij te knjige vašim prijateljem, družini,
sodelavcem in vsem drugim, ki jih to delo morda zanima.

\url{http://ubuntu-manual.org}


\end{copyrightpage}

\clearpage
\tableofcontents
\listoftodos
\clearpage
\chapter{Uvod}
\label{ch:prologue}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{(Mehmet Kani)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-26}{review}


\section{Dobrodošli}

Dobrodošli v \emph{Kako začeti z Ubuntujem}, vodnikom, ki je bil napisan, da
bi novim uporabnikom pomagali začeti uporabljati Ubuntu.

Naš cilj je pokriti osnove Ubuntuja (kot je namestitev in delo z namizjem),
kot tudi upravljanje s strojno in programsko opremo, delo z ukazno vrstico
in varnost. Ta vodnik je zasnovan, da bi bil enostaven za uporabo ter
vsebuje navodila korak za korakom in številne zaslonske slike. Z njim boste
odkrili potencial sistema Ubuntu.

Canonical izda nove različice Ubuntuja vsakih šest mesecev, vsaka četrta
izdaja je izdaja z dolgoročno podporo (\gls{LTS}). Vsaka izdaja Ubuntuja ima
številko različice, ki je sestavljena iz številk leta in meseca, in razvojno
ime, ki je sestavljeno iz pridevnika in živali. Razvojna imena so v
zaporednem abecednem redu, kar omogoča hitro določitev, katera izdaja je
novejša. Ubuntu 13.10 (razvojno ime Saucy Salamander) je običajna izdaja,
zato jo bo Canonical s popravki in nadgradnjami podpiral devet
mesecev. Najnovejša različica \acronym{LTS} je Ubuntu 12.04 (Precise
Pangolin), ki bo podprta pet let (do aprila 2017). Vsakič, ko bo izdana nova
različica Ubuntuja, bomo vključili posodobitve in spremembe v naš vodnik in
pripravili novo različico, ki bo na voljo na \url{http://www.ubuntu.si}.


\emph{Kako začeti z Ubuntujem} ni namenjen kot izčrpna navodila za
Ubuntu. Bolj je podoben vodniku za hiter začetek, ki vam bo pomagal narediti
stvari, ki jih želite narediti z računalnikom, hitro in enostavno, ne da bi
vas obremenjeval s tehničnimi podrobnostmi. Ubuntu vsebuje veliko novih in
pomembnih zmožnosti, vključno z novimi ikonami (nekatere so dinamične), več
možnostmi Videza, krajevno vključeni meniji, pametni viri in še več. S
pomočjo tega vodnika se bodo novi uporabniki hitro navadili na namizno
okolje Unity. Unity vsebuje Zaganjalnik, Pregledno ploščo, \acronym{HUD},
kazalnike in obvestilni sistem (\acronym{OSD}). Vse te zmožnosti bodo
razložene v tem vodniku.


Za podrobnejše podatke o Unity in namizju Ubuntu si oglejte ``Namizni vodnik
Ubuntu,'' ki ga lahko dobite na enega od naslednjih načinov:
\begin{itemize}
  \item v Pregledno ploščo vnesite \userinput{help}.
  \item v območju kazalnika kliknite \menu{Kazalnik seje \then Pomoč Ubuntu}.
  \item pojdite na \url{https://www.ubuntu.si}, \menu{Pogosta vprašanja \then Ubuntu
13.10}.
\end{itemize}

Tudi Internet je odličen vir. Pomoč v slovenščini lahko najdete na
\url{https://www.ubuntu.si/}. Na \url{https://help.ubuntu.com} boste našli
dokumentacijo o namestitvi in uporabi Ubuntuja. Na  forumih Ubuntu
\url{http://ubuntuforums.org} in Ask Ubuntu \url{http://askubuntu.com} lahko
najdete odgovore v angleščini, ki odgovarjajo na veliko vprašanj, povezanih
z Ubuntujem. \marginnote{Več podrobnosti o Ubuntujevi spletni in sistemski
dokumentaciji lahko najdete v \chaplink{ch:learning-more}.}

Če kaj v tem vodniku ni obravnavano, boste morda podatke, ki jih iščete,
našli na enem od teh mest. Potrudili se bomo, da bomo vključili povezave do
bolj podrobne pomoči.

\section{Filozofija Ubuntu}
\indexstart{Ubuntu!filozofija}
\index{Ubuntu!definicija}
Izraz ``Ubuntu'' je tradicionalni afriški koncept, ki izvira iz jezikov
Bantu iz južne Afrike. \marginnote[-2\baselineskip]{Ljudje se včasih
sprašujejo, kako besedo \emph{Ubuntu} sklanjati. Ubuntu se sklanja po prvi
moški sklanjatvi s podaljševanjem osnove z ``j'', tako kot beseda
\emph{iglu} (torej Ubuntu, Ubuntuja, Ubuntuju ...).} Opisati ga je mogoče
kot način povezovanja z drugimi, ki živijo v globalni skupnosti, kjer
dejanja posameznika vplivajo na celotno človeštvo. Ubuntu je več kot samo
operacijski sistem: je skupnost ljudi, ki prostovoljno sodelujejo pri
mednarodnem programskem projektu, ki poskuša zagotoviti najboljšo mogočo
uporabniško izkušnjo.
\indexend{Ubuntu!filozofija}

\subsection{Obljuba Ubuntu}
\index{Obljuba Ubuntu}

\begin{itemize}
  \item Ubuntu bo vedno brezplačen, skupaj z rednimi izdajami za podjetja in
varnostnimi posodobitvami.
  \item Ubuntu ima komercialno podporo podjetja \gls{Canonical} in stotine podjetij
s celega sveta.
  \item Ubuntu zagotavlja najboljše prevode in zmožnosti dostopnosti, ki jih
zagotavlja odprtokodna skupnost.
  \item Vsi jedrni programi Ubuntuja so prosti in odprtokodni. Želimo, da
uporabljate proste in odprtokodne programe, jih izboljšate in podate naprej.
\end{itemize}


\section{Kratka zgodovina Ubuntuja}
\indexstart{Ubuntu!zgodovina}
\index{Shuttleworth, Mark}
Ubuntu sta leta 2004 ustanovila Mark Shuttleworth, uspešen podjetnik iz
Južne Afrike, in njegovo podjetje
\Index[Canonical]{\gls{Canonical}}. \marginnote{Za več o podjetju Canonical
pojdite na \url{http://www.canonical.com}.} Shuttleworth je prepoznal moč
Linuxa in odprte kode, vendar se je zavedal tudi šibkosti, ki so
preprečevale porast njene razširjenosti. 

Shuttleworth je želel te slabosti odpraviti in ustvariti sistem, ki je
enostaven za uporabo, popolnoma prost (za bolj podrobno definicijo besede
``prost'' si oglejte \chaplink{ch:learning-more}) in zmožen tekmovati z
drugimi priljubljenimi operacijskimi sistemi. Shuttleworth je začel graditi
Ubuntu s sistemom \Index{Debian} kot osnovo. \marginnote{Debian je
operacijski sistem Linux, na katerem je osnovan Ubuntu. Za več podrobnosti
obiščite \url{http://www.debian.org/}.} Na začetku je s svojimi sredstvi
plačal zapis in pošiljanje \acronym{CD}-jev po svetu, da so bili za
prejemnike brezplačni. Ubuntu se je hitro razširil, njegova skupnost je
hitro zrasla in kmalu je postal najbolj priljubljena \gls{distribution}
Linuxa.

Pri projektu sodeluje več ljudi kot kadarkoli prej, zato se Ubuntujeve
zmožnosti in podpora strojne opreme še najprej izboljšujejo, s čimer je
zbudil pozornost velikih organizacij po svetu. 


\marginnote{Za več podrobnosti o Ubuntu Server Edition in o tem, kako ga
lahko uporabite v svojem podjetju, obiščite
\url{http://www.ubuntu.com/business/server/overview}.} Velike organizacije
pogosto plačajo za storitve podpore, vendar pa je Shuttleworth obljubil, da
bo namizni sistem Ubuntu vedno brezplačen. Ubuntu je nameščen na ocenjenih
2\% svetovnih računalnikov. To ustreza desetinam milijonom uporabnikom po
vsem svetu in raste vsako leto. Ker ni obvezne registracije, je treba
odstotek uporabnikov Ubuntuja obravnavati kot oceno.
\indexend{Ubuntu!zgodovina}

\subsection{Kaj je Linux?}
\indexstart{Linux}
Ubuntu je izgrajen na temeljih Linuxa, ki je član družine
\Index{Unix}. \Index{Unix} je ena od najstarejših vrst operacijskih
sistemov, ki skupaj z Linuxom zagotavlja zanesljivost in varnost v
profesionalnih programih že skoraj pol stoletja. Veliko strežnikov po svetu,
ki shranjujejo podatke za priljubljena spletišča (kot sta YouTube in
Google), izvajajo različice sistema \Index{Unix}. Priljubljeni sistem za
pametne telefone Android je različica Linuxa. Moderni računalniki v
avtomobilih običajno izvajajo Linux. Celo Mac \acronym{OS~X} je osnovan na
Unixu. \Index{Jedro} Linux bi lahko imenovali tudi\dash možgani\dash
operacijskega sistema. 

\Index{Jedro} Linux je nadzornik operacijskega sistema. Odgovorno je za
dodeljevanje pomnilnika in procesorskega časa. O njem lahko razmišljate kot
o programu, ki upravlja z vsemi programi na računalniku.

Čeprav so sodobna grafična \glspl{desktop environment} v splošnem zamenjala
zgodnje vmesnike ukazne vrstice, ukazna vrstica še vedno omogoča hiter in
učinkovit način izvajanja številnih nalog. Oglejte si
\chaplink{ch:advanced-topics} za več podrobnosti in
\chaplink{ch:the-ubuntu-desktop} za več o \acronym{GNOME} in drugih namiznih
okoljih.

Linux je bil že od začetka zasnovan s poudarkom na varnosti in združljivosti
s strojno opremo. Trenutno je eden od najpriljubljenejših operacijskih
sistemov, osnovanih na sistemu \Index{Unix}. Ena od prednosti Linuxa je
njegova neverjetna prilagodljivost. Mogoče ga je nastaviti, da deluje na
skoraj katerikoli napravi\dash od najmanjših mikroračunalnikov in mobilnih
telefonov do največjih superračunalnikov. \Index{Unix} je bil popolnoma
osnovan na vmesniku ukazne vrstice, dokler se niso začeli pojavljati
grafični uporabniški vmesniki (\glspl{GUI}). Prvi grafični uporabniški
vmesnik se je pojavil leta 1973 (za primerjavo, Apple je izdal Mac
\acronym{OS} deset let pozneje in Microsoft je izdal Windows 1.0 leta 1985).

Prvi grafični uporabniški vmesniki so bili težko nastavljivi in nerodni,
zato so jih običajno uporabljali računalniški programerji. V zadnjem
desetletju so se grafični uporabniški vmesniki močno izboljšali v
uporabnosti, zanesljivosti in videzu. Ubuntu je le ena od številnih
\emph{distribucij} Linuxa. \marginnote{Za več o distribucijah Linuxa si
oglejte \chaplink{ch:learning-more}.}
\indexend{Linux}

\section{Je Ubuntu pravi za vas?}

Novi uporabniki Ubuntuja bodo morda potrebovali nekaj časa, preden se bodo v
novem operacijskem sistemu počutili udobno. Zagotovo boste opazili veliko
podobnosti tako z Microsoft Windows kot Mac \acronym{OS~X}, pa tudi
razlike. Uporabniki, ki prihajajo z Mac \acronym{OS~X}, bodo verjetno
opazili več podobnosti, saj tako Mac \acronym{OS~X} in Ubuntu izvirata iz
\Index{Unix}-a. Lupina Unity, ki je v Ubuntuju privzeta, je popolnoma nov
koncept, ki zahteva nekaj raziskovanja, preden se ga navadite. Za več
podrobnosti o lupini Unity si oglejte \chaplink{ch:the-ubuntu-desktop}.

Preden se odločite, ali je Ubuntu pravi za vas ali ne, vam predlagamo, da si
pustite nekaj časa, da se navadite, kako se stvarem streže v
Ubuntuju. Pričakujte, da bodo nekatere stvari drugačne, kot ste
navajeni. Predlagamo vam, da upoštevate tudi naslednje:

\begin{description}
  \item[Ubuntu je osnovan na skupnosti.] To pomeni, da Ubuntu razvija, dokumentira in vzdržuje skupnost, zato podpora
verjetno ni na voljo v najbližji računalniški trgovini. Na srečo je tukaj
skupnost Ubuntu. Obstaja veliko člankov, vodnikov in priročnikov pa tudi
uporabnikov na različnih Internetnih forumih in klepetalnicah \acronym{IRC},
ki so pripravljeni pomagati začetnikom. Poleg tega na koncu vodnika
vključujemo poglavje o odpravljanju težav: \chaplink{ch:troubleshooting}.
  \item[Veliko programov, zasnovanih za Microsoft Windows ali Mac \acronym{OS~X},
na Ubuntuju ne bo delovalo.] Za veliko večino vsakodnevnih računalniških
nalog boste našli druge ustrezne programe, ki so na voljo za Ubuntu. Vendar
pa številni komercialni programi (kot je Adobe Creative Suite) niso razviti,
da bi delovali na Ubuntuju. Če se zanašate na komercialni program, ki z
Ubuntujem ni združljiv in želite Ubuntu še vedno preizkusiti, razmislite o
možnosti \gls{dual-booting}. \marginnote{Za več o možnosti
\gls{dual-booting} (izvajanju Ubuntuja poleg drugega operacijskega sistema)
si oglejte \chaplink{ch:installation}.} Nekateri programi, razviti za
Windows, bodo delovali v Ubuntuju s programom \application{Wine}. Za več
podrobnosti o Wine si oglejte \chaplink{ch:advanced-topics}.
  \item[Veliko komercialnih iger ne deluje na Ubuntuju.] Če igrate veliko
računalniških iger, potem Ubuntu morda ni za vas. Razvijalci iger le-te
običajno razvijajo za največji trg. Ker Ubuntujev tržni delež ni tolikšen
kot tržni delež Microsoft Windows ali Apple Mac \acronym{OS~X}, večina
razvijalcev ne dodeljuje sredstev, da bi naredili svoje igre združljive z
Linuxom. \marginnote{Oglejte si \chaplink{ch:software-management} za več
podrobnosti o \application{Programskem središču Ubuntu}.} Če igre igrate le
občasno, bi morale vaše potrebe zadovoljiti številne kakovostne igre, ki jih
je mogoče namestiti iz \application{Programskega središča Ubuntu}. Prav tako
je veliko iger je na voljo na
\url{http://store.steampowered.com/browse/linux/}.
\end{description}

\section{Podrobnosti o vzpostavitvi stika z nami}

Veliko ljudi je prispevalo svoj čas k temu projektu. Če opazite kakršnekoli
napake ali mislite, da smo karkoli izpustili, stopite v stik z
nami. Naredili bomo vse, da bo ta priročnik posodobljen, informativen in
profesionalen. Podrobnosti za stik z nami so naslednje:

\begin{itemize}
  \item Spletišče: \url{http://www.ubuntu-manual.org/}
  \item Odziv bralcev:
\href{mailto:feedback@ubuntu-manual.org}{feedback@ubuntu-manual.org}
  \item \acronym{IRC}: \#ubuntu-manual na \url{irc.freenode.net}
  \item Poročila hroščev: \url{https://bugs.launchpad.net/ubuntu-manual/+filebug}
  \item Dopisni seznam:
\href{mailto:ubuntu-manual@lists.launchpad.net}{ubuntu-manual@lists.launchpad.net}
\end{itemize}

\section{O ekipi}

Naš projekt je odprtokoden plod truda prostovoljcev, ki ustvarjajo in
vzdržujejo kakovostno dokumentacijo za Ubuntu in njegove izpeljanke.

\subsection{Želite pomagati?}

Vedno iščemo talentirane ljudi za sodelovanje. Zaradi velikosti projekta
lahko sodelujete preko različnih vlog:

\begin{itemize}
  \item Avtorji in uredniki
  \item Programerji (Python ali \TeX)
  \item Oblikovalci uporabniškega vmesnika
  \item Oblikovalci ikon in naslovne strani
  \item Organizatorji dogodkov in ljudje z idejami
  \item Preizkuševalci
  \item Oblikovalci spletnih strani in razvijalci
  \item Prevajalci in zajemalci zaslonskih slik
  \item Poročevalci in triažisti hroščev
\end{itemize}

Da bi izvedeli, kako začeti pomagati, obiščite
\url{http://ubuntu-manual.org/getinvolved}.

\section{Pravila, uporabljena v tej knjigi}

V tej knjigi so uporabljena naslednja tipografska pravila:

\begin{itemize}
  \item Imena gumbov, predmeti menijev in drugi predmeti grafičnega uporabniškega
vmesnika so prikazani v \textbf{krepkem tisku}.
  \item Zaporedja menijev so včasih napisana kot \menu{Datoteka \then Shrani kot
\ldots}, kar pomeni, ``Izberite meni \menu{Datoteka} in nato izberite
\menu{Shrani kot \ldots}''
  \item \texttt{Vrsta z enakomernim presledkom} se uporablja za besedilo, ki ga
vnesete v računalnik, besedilo, ki ga računalnik izpiše (kot v terminalu),
in za tipkovne bližnjice.
\end{itemize}
\clearpage

\mainmatter

\clearpage
\chapter{Namestitev}
\label{ch:installation}

\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.04}
\credit{author}{Mario Burgos}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-10-02}{candidate}

\section{Kako dobiti Ubuntu}
\marginnote{Veliko podjetij (kot sta Dell in System76) prodaja računalnike s
prednameščenim Ubuntujem. Če imate Ubuntu že nameščen, lahko skočite na
\chaplink{ch:the-ubuntu-desktop}.} Preden lahko začnete z nameščanjem
Ubuntuja, morate dobiti kopijo namestitvenega odtisa Ubuntu za \acronym{DVD}
ali \acronym{USB}. Nekatere možnosti so opisane spodaj.

\subsection{Najmanjše sistemske zahteve}
\indexstart{sistemske zahteve}
Če niste prepričani, ali bo deloval na vašem računalniku, je \gls{Live DVD}
odličen način za preizkus delovanja. Spodaj je seznam specifikacij strojne
opreme, ki jim mora vaš računalnik zadostiti kot najmanjšim zahtevam.


\begin{itemize}
  \item 1~GHz x86 procesor (Pentium 4 ali boljši)
  \item 1~\acronym{GB} sistemskega pomnilnika (\acronym{RAM})
  \item 5~\acronym{GB} prostora na disku (priporočamo vsaj 15~\acronym{GB})
  \item Video podpora, zmožna ločljivosti 1024x768
  \item Zvočna podpora
  \item Internetna povezava (ni zahtevano, a močno priporočeno)
\end{itemize}
\indexend{sistemske zahteve}

\subsection{Prejem Ubuntuja}
\indexstart{Ubuntu!prejemanje}
Najlažji in najbolj pogost način prejema Ubuntuja je prejem odtisa
\acronym{DVD} neposredno s \url{http://www.ubuntu.com/download}. Izberite,
kako boste namestili Ubuntu:
\begin{itemize}
  \item Prejem in namestitev
  \item Preizkus z \acronym{DVD}-ja ali ključa \acronym{USB}
\end{itemize}

\subsubsection{Prejem in namestitev/Preizkus z \acronym{DVD-ja} ali \acronym{ključka USB}}
Za možnosti \emph{Prejmi in namesti} ali \emph{Preizkus z \acronym{DVD}-ja
ali ključa \acronym{USB}} izberite, ali potrebujete 32-bitno ali 64-bitno
različico (32-bitna je priporočena za večino uporabnikov) ter kliknite
``Začni prejem.''
\indexend{Ubuntu!prejemanje}

\subsubsection{32-bitni ali 64-bitni Ubuntu?}
\indexstart{32-bitni ali 64-bitni Ubuntu?}
Ubuntu in njegove izpeljanke so na voljo v dveh različicah: 32-bitni in
64-bitni. \marginnote{\emph{32-bitna} in \emph{64-bitna} sta dve vrsti
arhitektur procesorjev. Večina novih namiznih računalnikov vsebuje procesor,
ki podpira 64-bitov.}

\begin{itemize}
  \item Če ima vaš računalnik 64-bitni procesor, namestite 64-bitno različico.
  \item Če je vaš računalnik starejši, je t. i. netbook, ali če ne veste, katere
vrste procesor je v vašem računalniku, namestite 32-bitno različico.
\end{itemize}

Če ima vaš računalnik 64-bitni procesor, kliknite na možnost ``64-bitni'',
preden kliknete na ``Začni prejem''.
\indexend{32-bitni ali 64-bitni Ubuntu?}

\subsubsection{Prejem Ubuntuja kot torrent}
\indexstart{torrent!Ubuntu odtis}
\marginnote{\define{Torrenti} so način deljenja datotek in podatkov na
Internetu preko izmenjave med soležniki. Uporabniki odprejo datoteko s
pripono \texttt{.torrent} z združljivim programom, kot je
\application{uTorrent}, \application{Deluge} ali
\application{Transmission}. Ti programi prejmejo dele datotek od drugih
ljudi po svetu.} Ko izide nova različica Ubuntuja, so \glspl{server} pogosto
preobremenjeni, saj veliko ljudi istočasno poskusi prejeti ali nadgraditi
Ubuntu. Če vam je uporaba torrentov znana, lahko datoteko torrent prejmete s
klikom na ``Drugi prejemi,'' in nato ``Prejem BitTorrent.'' Prejem preko
torrenta lahko izboljša hitrost in bo hkrati pomagal razširiti Ubuntu drugim
uporabnikom po svetu.
\indexend{torrent!Ubuntu odtis}

\subsection{Zapisovanje odtisa \acronym{DVD}}
\marginnote{Čeprav se 64-bitna različica Ubuntuja imenuje različica
``AMD64'', deluje na Intelovih, AMD-jevih in drugih združljivih 64-bitnih
procesorjih.} Ko je vaš prejem končan, boste imeli datoteko z imenom
\emph{ubuntu-13.04-desktop-i386.iso} ali podobnim imenom (\emph{i386} v
imenu datoteke se nanaša na 32-bitno različico. Če ste prejeli 64-bitno
različico, bo ime datoteke vsebovalo \emph{amd64}). Ta datoteka je odtis
\acronym{DVD}-ja \dash posnetek vsebine \acronym{DVD}-ja\dash ki ga morate
zapisati na \acronym{DVD}.


\subsection{Ustvarjanje zagonskega pogona \acronym{USB}}
\indexstart{Ubuntu!zagonljiv pogon \acronym{USB}}
Če se vaš  \acronym{PC} lahko zažene s ključa \acronym{USB}, si boste morda
namesto zapisovanja \acronym{DVD}-ja želeli ustvariti spominski ključ
\acronym{USB}. Premaknite se navzdol na ``Zapišite svoj \acronym{DVD} ali
ustvarite pogon \acronym{USB}'', izberite \emph{\acronym{DVD}} ali
\emph{ključ \acronym{USB}}, izberite operacijski sistem, ki ga uporabljate
za ustvarjanje pogona \acronym{USB}, in kliknite \emph{Pokaži mi, kako}. Če
ste izbrali možnost ``ključ \acronym{USB}'', bo vaša namestitev zagnana s
spominskega ključka \acronym{USB}. V tem primeru bodo omenjanja živega
\acronym{DVD}-ja veljala za ključek \acronym{USB}.
\indexend{Ubuntu!zagonljiv pogon \acronym{USB}}

\section{Preizkus Ubuntuja}
\label{sec:livedvd}
\indexstart{Ubuntu Živi \acronym{DVD}}
\index{Živi \acronym{DVD}|see{Ubuntu Živi \acronym{DVD}}}

Ubuntu \acronym{DVD} in ključ \acronym{USB} ne delujeta samo kot
namestitvena medija, ampak vam omogočata tudi preizkus Ubuntuja, ne da bi
naredili kakršnekoli trajne spremembe na vašem računalniku, saj se celoten
operacijski sistem zažene z \acronym{DVD}-ja ali ključa \acronym{USB}. 

\marginnote{V nekaterih primerih računalnik morda ne bo prepoznal, da je
prisoten Ubuntu \acronym{DVD} ali \acronym{USB}, in bo zagnal vaš obstoječi
operacijski sistem. Ponavadi to pomeni, da je treba spremeniti prednost
\emph{zagonskih naprav} ob zagonu računalnika. Vaš računalnik je morda na
primer nastavljen, da išče podatke s trdega diska in nato z \acronym{DVD}-ja
ali \acronym{USB}-ja. Za zagon Ubuntuja z živega \acronym{DVD}-ja ali
\acronym{USB}-ja mora računalnik najprej poiskati podatke z ustrezne
naprave. Spremembo \emph{prednosti zagona} običajno upravljajo nastavitve
\acronym{BIOS}. To presega obseg tega vodnika. Če potrebujete pomoč s
spremembo prednosti zagona, si za več podrobnosti oglejte dokumentacijo
proizvajalca vašega računalnika.}Računalnik bere podatke z \acronym{DVD}-ja
veliko počasneje kot s trdega diska. Izvajanje Ubuntuja z živega
\acronym{DVD}-ja zavzame tudi velik del pomnilnika vašega računalnika, ki bi
bil v primeru, da bi se Ubuntu izvajal s trdega diska, na voljo za vaše
programe. Izkušnja živega \acronym{DVD/USB}-ja bo zato nekoliko počasnejša
kot takrat, ko bo Ubuntu nameščen na računalnik. Zagon Ubuntuja z
\acronym{DVD/USB}-ja je odličen način za preizkus stvari in vam omogoča
preizkus programov, brskanje po spletu in pridobitev občutka o operacijskem
sistemu. Uporabno je tudi za preverjanje, ali strojna oprema vašega
računalnika v Ubuntuju deluje pravilno in da nimate večjih težav z
združljivostjo.

Če želite preizkusiti Ubuntu z živega \acronym{DVD}-ja/ključa \acronym{USB},
vstavite Ubuntu \acronym{DVD} v pogon \acronym{DVD} ali priklopite pogon
\acronym{USB} in znova zaženite računalnik.

Ko vaš računalnik najde živi \acronym{DVD}/ključ \acronym{USB}, se bo
prikazal zaslon ``Dobrodošli''. Z miško izberite jezik s seznama na levi in
nato kliknite gumb \button{Preizkusi Ubuntu}. Ubuntu se bo nato zagnal
neposredno z živega \acronym{DVD}-ja/ključa \acronym{USB}.

\screenshot{01-installation-welcome.png}{ss:installation-welcome}{Zaslon ``Dobrodošli'' vam omogoča izbiro jezika.}

Ko je Ubuntu zagnan, boste videli privzeto namizje. Več o uporabi Ubuntuja
si lahko preberete v \chaplink{ch:the-ubuntu-desktop}. Zdaj lahko
preizkusite stvari. Odprite nekaj programov, spremenite nastavitve in
raziščite Ubuntu. Vaše morebitne spremembe ob končanju ne bodo shranjene,
zato vam ni treba skrbeti, da bi kaj pokvarili. 

\marginnote{Namesto tega lahko z miško dvokliknete ikono ``Namesti Ubuntu
13.10'', ki je vidna na namizju, ko uporabljate živi \acronym{DVD}. To bo
zagnalo namestilnik Ubuntu.} Ko končate z raziskovanjem, ponovno zaženite
računalnik s klikom na gumb za ``Vklop'' v zgornjem desnem kotu (krog,
katerega vrh prebada navpična črta) in nato izberite \menu{Ponovno zaženi.}
Sledite pozivom, ki se pojavijo na zaslonu, vključno z odstranitvijo živega
\acronym{DVD}-ja in pritiskom na \keystroke{Enter}. Nato se bo računalnik
ponovno zagnal. Če ste živi \acronym{DVD} odstranili iz pogona, se bo
računalnik vrnil v izvirno stanje, kot da se ni zgodilo nič!
\indexend{Ubuntu Živi \acronym{DVD}}


\section{Namestitev Ubuntuja \dash kako začeti}
\indexstart{Ubuntu!nameščanje}
\marginnote{Klik na podčrtano povezavo ``opombe ob izdaji'' bo odprl spletno
stran, ki vsebuje morebitne pomembne informacije o trenutni različici
Ubuntuja.} Za namestitev Ubuntuja potrebujete vsaj 5~\acronym{GB}
razpoložljivega prostora na trdem disku, vendar je priporočenih
15~\acronym{GB} ali več. S tem boste zagotovili, da boste imeli pozneje
dovolj prostora za nameščanje dodatnih programov, kot tudi shranjevanje
svojih dokumentov, glasbe in slik. Za začetek vstavite \acronym{DVD} Ubuntu
v pogon \acronym{DVD} in ponovno zaženite računalnik. Računalnik bi moral
naložiti Ubuntu z \acronym{DVD}-ja. Ob prvem zagonu z \acronym{DVD}-ja se bo
pojavil zaslon, ki vas bo vprašal, ali želite Ubuntu najprej preizkusiti ali
namestiti. Izberite jezik, v katerem želite videti namestilnik, in kliknite
na gumb \button{Namesti Ubuntu}. To bo začelo opravilo namestitve.

Če imate Internetno povezavo, vas bo namestilnik vprašal, ali želite
``Prejeti posodobitve med namestitvijo''. Priporočamo, da to storite. Druga
možnost ``Namesti te programe tretjih oseb'' namesti kodek Fluendo
\acronym{MP3} in programe, zahtevane za nekatero brezžično strojno
opremo. Če niste povezani z Internetom, vam bo namestilnik pomagal nastaviti
brezžično povezavo.

Zaslon ``Pripravljanje na namestitev Ubuntuja'' vam bo tudi sporočil, ali
imate dovolj prostora na disku in ali ste povezani z električnim omrežjem (v
primeru, da nameščate Ubuntu na prenosnik, ki se napaja iz baterije). Ko ste
izbrali želene možnosti, kliknite \button{Naprej}.
\screenshot{01-installation-prepare.png}{ss:Preparing to install Ubuntu}{Pripravljanje na namestitev.}

\subsection{Internetna povezava}
Če niste povezani z Internetom, vam bo namestilnik ponudil izbiro
brezžičnega omrežja (če je na voljo). \marginnote{Priporočamo, da ste med
namestitvijo sistema povezani, čeprav lahko posodobitve in programsko opremo
tretjih oseb namestite tudi po končani namestitvi sistema.}
\begin{enumerate}
  \item Izberite \radiobutton{Poveži se s tem omrežjem} in izberite omrežje s
seznama.
  \item Če se seznam ne prikaže takoj, počakajte, dokler se ne prikaže
trikotnik/puščica poleg omrežnega vmesnika in nato kliknite puščico za
prikaz razpoložljivih omrežij.
  \item V polje \textfield{Geslo} vnesite omrežni ključ \acronym{WEP} ali
\acronym{WPA} (če je to potrebno).
  \item Kliknite \button{Poveži} za nadaljevanje.
\end{enumerate}

\screenshot{01-installation-wireless.png}{ss:Internet-connection}{Nastavitev brezžične povezave.}

\subsection{Dodelitev prostora na disku}
\marginnote{Če Ubuntu nameščate na nov računalnik brez operacijskega
sistema, prve možnosti ne boste videli. Možnost nadgradnje je na voljo le,
če nadgrajujete iz predhodne različice Ubuntuja.} Namestilnik Ubuntu bo
samodejno zaznal morebitni obstoječi operacijski sistem na računalniku in
predstavil možnosti, primerne za vaš sistem. Možnosti spodaj so odvisne od
vašega sistema in morda vse ne bodo na voljo:

\begin{itemize}
  \item Namesti poleg drugih operacijskih sistemov
  \item Nadgradite Ubuntu \ldots\ na 13.10
  \item Izbriši \ldots\ in namesti Ubuntu
  \item Nekaj drugega
\end{itemize}

\subsubsection{Namesti poleg drugih operacijskih sistemov.}
\indexstart{dvojni zagon}
\advanced{Za bolj zapletene nastavitve možnosti \gls{dual-booting} boste morali
razdelke nastaviti ročno.}
\indexend{dvojni zagon}

\screenshot{01-installation-allocate-drive-space.png}{ss:installation - allocate drive space}{Izberite, kam želite namestiti Ubuntu.}

\subsection{Nadgradite Ubuntu \ldots\ na 13.10}
Ta možnost bo ohranila vaše dokumente, glasbo, slike in druge osebne
datoteke. Nameščena programska oprema bo ohranjena, če bo mogoče (ni nujno,
da je trenutno nameščena programska oprema podprta v novi
različici). Sistemske nastavitve bodo izbrisane.

\subsubsection{Izbriši disk in namesti Ubuntu}
Uporabite to možnost, če želite izbrisati celoten disk. To bo izbrisalo
morebitne obstoječe operacijske sisteme, ki so nameščeni na tem disku, kot
je lahko na primer Microsoft Windows, in namesto njih namestilo Ubuntu. Ta
možnost je uporabna tudi, če imate prazen trdi disk, saj bo Ubuntu za vas
samodejno ustvaril ustrezne razdelke.
\warning{Formatiranje razdelka bo uničilo morebitne podatke, ki se nahajajo na
razdelku. Pred formatiranjem se prepričajte, da ste ustvarili varnostno
kopijo morebitnih podatkov, ki jih želite shraniti. Več podrobnosti in
podrobna navodila za ustvarjanje razdelkov so na voljo na:
\url{https://help.ubuntu.com/community/HowtoPartition}.}

Ko ste izbrali vrsto namestitve, kliknite \button{Nadaljuj} ali
\button{Namesti zdaj}.

\subsection{Potrditev izbire razdelkov in začetek namestitve}
Če ste izbrali \radiobutton{Nekaj drugega}, nastavite razdelke, kot
želite. Ko ste zadovoljni z nastavitvijo razdelkov, kliknite gumb
\button{Namesti zdaj} na spodnji desni strani.

Za zmanjšanje časa, zahtevanega za namestitev, bo Ubuntu nadaljeval z
opravilom namestitve v ozadju, vi pa lahko medtem nastavite pomembne
uporabniške podrobnosti\dash kot so uporabniško ime, geslo, nastavitve
tipkovnice in privzeti časovni pas.

\subsection{Kje se nahajate?}
\screenshot{01-installation-where-are-you.png}{ss:installation-where-are-you}{Sporočite Ubuntuju, kje se nahajate.}
Naslednji zaslon bo prikazal zemljevid sveta. Z miško kliknite na področje
na zemljevidu, kjer se nahajate. Namesto klika lahko v polje pod zemljevidom
vnesete ime mesta. To Ubuntuju omogoča nastavitev vaše sistemske ure in
drugih zmožnosti, ki so odvisne od vašega mesta. Ko ste pripravljeni za
premik naprej, kliknite \button{Naprej}.


\subsection{Razporeditev tipk tipkovnice}
\screenshot{01-installation-keyboard-layout.png}{ss:installation-keyboard-layout}{Preverite, da je razporeditev tipk pravilna.}
Sedaj morate Ubuntuju povedati, kakšne vrste tipkovnico uporabljate. V
večini primerov bo predlagana možnost ustrezna. Če niste prepričani, katero
tipkovnico izbrati, kliknite na gumb \button{Zaznaj razporeditev
tipk}. Ubuntu bo določil pravo tipkovnico tako, da vas bo pozival k pritisku
zaporedja tipk. Razporeditev tipk lahko izberete tudi ročno s seznama
tipkovnic. V polje na dnu okna lahko vnesete besedilo in se prepričate, da
je razporeditev prava. Nato kliknite \button{Nadaljuj}.

\subsection{Kdo ste?}
\indexstart{uporabniki!ustvarjanje med namestitvijo}
Ubuntu potrebuje nekaj podatkov o vas, da lahko nastavi glavni uporabniški
račun na računalniku. Ko bo nastavljen, se bo vaše ime pojavilo na prijavnem
zaslonu ter v uporabniškem meniju, o katerem je več napisanega v
\chaplink{ch:the-ubuntu-desktop}.

Pri tem koraku morate Ubuntuju povedati:

\begin{itemize}
  \item svoje ime
  \item kakšno naj bo ime računalnika
  \item svoje želeno uporabniško ime
  \item svoje želeno geslo
  \item kako se želite prijaviti v Ubuntu
\end{itemize}

\screenshot{01-installation-who-are-you.png}{ss:installation-who-are-you}{Nastavitev uporabniškega računa.}

Pod \textfield{Vaše ime} vnesite svoje ime in priimek. Naslednje besedilno
polje je ime, ki ga računalnik uporablja za terminale in omrežja. Spremenite
ga lahko, v kar želite, ali obdržite predhodno določeno ime. Naslednje je
uporabniško ime, ki se uporablja za vaš uporabniški meni, domačo mapo in
drugod. Samodejno se zapolni z vašim imenom. Za večino ljudi je to najlažja
možnost, vendar ga lahko po želji spremenite.

Nato izberite geslo in ga vnesite v polje gesla zgoraj in v polje potrditve
gesla spodaj. Ko se gesli ujemata, se bo desno od gesla pojavila ocena
njegove moči, ki vam bo povedala, ali je geslo ``prekratko'', ``šibko'',
``dobro'' ali ``močno''. Namestitev boste lahko nadaljevali ne glede na moč
gesla, vendar je zaradi varnostnih vzrokov najbolje izbrati močnega. To
dosežete tako, da je geslo dolgo vsaj 6 znakov in je mešanica malih/velikih
črk, števil in simbolov. Izognite se očitnim geslom, kot so vaš rojstni
datum, ime partnerja ali hišnega ljubljenčka. 

\subsection{En račun za prijavo povsod v Ubuntuju}

Med namestitvijo imate možnost prijave v vaš obstoječi račun Ubuntu One,
lahko pa ustvarite novega. Izpolnite potrebne podrobnosti, kot sta vaš
e-poštni naslov in geslo ter kliknite \button{Nadaljuj}.

Če ne želite uporabljati Ubuntu One ali pa želite nekoliko pozneje ustvariti
nov račun, kliknite \button{Prijavi se pozneje}.

\screenshot{01-installation-U1-account.png}{ss:installation-U1-account}{Prijavite se v svoj račun Ubuntu One.}

\subsection{Možnosti prijave}
\indexstart{možnosti prijave}
Na dnu tega zaslona sta še dve možnosti, kjer lahko izberete, kako se želite
prijaviti v Ubuntu. Lahko tudi izberete, ali želite šifrirati domačo mapo.

\begin{itemize}
  \item Prijavi me samodejno
  \item Za prijavo zahtevaj geslo
  \begin{itemize}
    \item Šifriraj mojo domačo mapo
  \end{itemize}
\end{itemize}

\subsubsection{Prijavi me samodejno}
Ubuntu se bo ob zagonu računalnika samodejno prijavil v vaš glavni račun,
tako da vam ni treba vnesti uporabniškega imena in gesla. To naredi izkušnjo
prijave hitrejšo in priročnejšo, vendar te možnosti ne priporočamo, če sta
vam pomembni zasebnost ali varnost. Vsak, ki ima fizičen dostop do
računalnika, ga bo lahko vklopil in dostopal do vaših datotek.  

\subsubsection{Za prijavo zahtevaj geslo}
Ta možnost je privzeto izbrana, saj nepooblaščenim osebam, ki ne poznajo
gesla, prepreči dostop do vašega računalnika. To je dobra možnost za tiste,
ki si delijo računalnik z drugimi družinskimi člani. Ko se namestitev konča,
lahko za vsakega družinskega člana ustvarite dodaten prijavni račun. Vsaka
oseba bo imela svoje prijavno ime in geslo, možnosti računa, internetne
zaznamke in prostor za osebno shrambo. 

\subsubsection{Šifriraj mojo domačo mapo}
Ta možnost vam zagotavlja dodatno plast varnosti. V domači mapi so shranjene
vaše osebne datoteke. Če izberete to možnost, bo Ubuntu samodejno omogočil
\gls{encryption} domače mape, kar pomeni, da je treba datoteke in mape za
dostop odšifrirati z uporabo gesla. To pomeni, da oseba s fizičnim dostopom
do trdega diska (na primer, če je bil računalnik ukraden in trdi disk
odstranjen) ne bo mogla videti vaših datotek, če ne bo poznala gesla. 
\warning{Če izberete to možnost, pazite, da pozneje ne omogočite samodejne
prijave. To povzroči težave s šifrirano domačo mapo in lahko morebiti
zaklene vaše pomembne datoteke.}
\indexend{možnosti prijave}
\indexend{uporabniki!ustvarjanje med namestitvijo}

\section{Končanje namestitve}
Ubuntu bo sedaj končal z nameščanjem na trdi disk. Medtem ko namestitev
poteka, vam bo predstavitev ponudila uvod v nekatere privzete programe, ki
so vključeni v Ubuntu. Ti programi so podrobneje opisani v
\chaplink{ch:default-applications}. Predstavitev vsebuje tudi predstavitev
možnosti podpore za Ubuntu.
\screenshot{01-installation-any-questions.png}{ss:installation-any-questions}{Možnosti podpore skupnosti Ubuntu. Kje dobiti pomoč za Ubuntu.}

Po približno dvajsetih minutah se bo namestitev končala. Kliknite
\button{Ponovno zaženi} za ponovni zagon računalnika in zagon
Ubuntuja. \acronym{DVD} bo izvržen; odstranite ga iz pogona \acronym{DVD} in
za nadaljevanje pritisnite \keystroke{Enter}.

\screenshot{01-installation-complete.png}{ss:installation-complete}{Sedaj ste pripravljeni za ponoven zagon računalnika.}

Počakajte, da se računalnik ponovno zažene. Videli boste prijavno okno
(razen, če ste izbrali samodejno prijavo).
\indexend{Ubuntu!nameščanje}


\subsection{Prijavni zaslon}
Ko se bo namestitev končala ter se bo računalnik znova zagnal, vas bo
pozdravil Ubuntujev prijavni zaslon. Na prijavnem zaslonu bo prikazano vaše
uporabniško ime in morali boste vnesti geslo za dostop. Kliknite na
uporabniško ime in vnesite svoje geslo. Ko končate, kliknite puščico ali
pritisnite \keystroke{Enter}, da pridete v namizje Ubuntu. Ubuntujev
prijavni zaslon podpira več uporabnikov in različna ozadja za različne
uporabnike. Ubuntu bo samodejno izbral trenutno sliko ozadja in jo nastavil
kot vaše ozadje prijavnega zaslona.

Prijavni zaslon vam pred prijavo v namizje omogoča spremembo jezika
tipkovnice, glasnosti in preklop nastavitev dostopnosti. Prikazuje tudi
datum in čas ter polnost baterije za prenosnike. Iz prijavnega zaslona lahko
izklopite ali ponovno zaženete računalnik.
\screenshot{01-login-screen.png}{ss:login-screen}{Prijavni zaslon.}


\clearpage
\clearpage


\chapter{Namizje Ubuntu}
\label{ch:the-ubuntu-desktop}



\section{Razumevanje namizja Ubuntu}

\credit{author}{(unassigned)}{13.10}
\credit{editor}{Hannie Dumoleyn}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-19}{review}

Na začetku boste morda opazili veliko podobnosti med Ubuntujem in drugimi
operacijskimi sistemi, kot sta Microsoft Windows ali Mac \acronym{OS~X}. To
je zato, ker so vsi osnovani na konceptu grafičnega uporabniškega
vmesnika(\gls{GUI})\dash \ie, saj za krmarjenje po namizju, odpiranje
programov, premikanje datotek in izvajanje večine drugih nalog uporabljate
miško. To poglavje vas bo seznanilo z različnimi programi in meniji v
Ubuntuju, da boste lahko samozavestno uporabljali Ubuntujev grafični
vmesnik.
\screenshot{02-1310-desktop.png}{ss:blank-desktop}{Privzeto namizje Ubuntu 13.10}

\section{Unity}

\credit{author}{Hannie Dumoleyn}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-16}{review}

\index{Unity}
Vsi operacijski sistemi, osnovani na grafičnem uporabniškem vmesniku,
uporabljajo \emph{namizno okolje}. Namizna okolja vsebujejo veliko stvari,
kot so:

\begin{itemize}
  \item Videz in občutek vašega sistema
  \item Način razporeditve namizja
  \item Kako uporabnik krmari po namizju
\end{itemize}

\marginnote{Za več podrobnosti o drugih različicah Ubuntuja si oglejte
\chaplink{ch:learning-more}.} Za distribucije Linux (kot je Ubuntu) so na
voljo številna namizna okolja. Ubuntu kot privzeto namizno okolje uporablja
\application{Unity}. Po namestitvi in prijavi v Ubuntu boste videli namizje
\application{Unity}. Začetni pogled sestavljajo ozadje namizja in dve
vrstici\dash prva je vodoravna in na vrhu vašega namizja, rečemo ji
\emph{menijska vrstica}. Druga vrstica je navpična in se nahaja skrajno
levo. Imenuje se Zaganjalnik.

\subsection{Ozadje namizja}\label{sec:desktop-background}
\index{namizje!ozadje}
Pod menijsko vrstico je slika, ki prekriva celotno namizje. To je privzeto
ozadje namizja, ki pripada privzeti temi Ubuntu 13.10 znani kot
\emph{Ambiance.} Več o tem, kako prilagoditi svoje namizje (vključno s
spremembo ozadja namizja), piše v odseku \seclink{sec:customizing-desktop},
ki se nahaja spodaj.

\subsection{Menijska vrstica}
\label{sec:menu-bar}
\index{namizje!menijska vrstica}
Menijska vrstica vključuje veliko zmožnosti, ki se v Ubuntuju pogosto
uporabljajo. Desni del vrstice se imenuje \emph{področje kazalnikov} ali
\emph{območje obvestil}. Vsaka namestitev Ubuntuja lahko vsebuje različno
število in vrste ikon glede na vrsto strojne opreme in razpoložljive
pripomočke. Nekateri programi dodajo ikono v področje kazalnikov samodejno
med namestitvijo (\eg, Ubuntu One). Najbolj pogosti kazalniki so :
\marginnote{Za več o: \begin{itemize} \item  \application{kazalniku Ubuntu
One} si oglejte \seclink{sec:ubuntu-one} na strani~\pageref{sec:ubuntu-one};
\item  \application{kazalniku sporočanja} si oglejte
\seclink{sec:instant-messaging} na strani~\pageref{sec:instant-messaging};
\item  \application{kazalniku omrežja} si oglejte
\seclink{sec:getting-online} na strani ~\pageref{sec:getting-online}; \item
\application{kazalniku seje} si oglejte \seclink{sec:session-options} na
strani ~\pageref{sec:session-options}. \end{itemize}}

\begin{description}
  \item[Kazalnik tipkovnice \textup{(\indicatoricon{keyboard})}] vam omogoča izbiro želene razporeditve tipk in spremembo možnosti
tipkovnice. \menu{Kazalnik tipkovnice} vsebuje naslednje predmete: Seznam
znakov, Prikaz razporeditve tipk in Nastavitve vnosa besedila.
  \item[Kazalnik omrežja \textup{(\indicatoricon{network})}] vam omogoča
upravljanje omrežnih povezav, prav tako pa hitro in enostavno povezavo z
žičnimi ali brezžičnimi omrežji.
  \item[Kazalnik Ubuntu One \textup{(\indicatoricon{ubuntuone})}] vam omogoča
hranjenje varnostne kopije na spletu in deljenje datotek z vašimi
prijatelji, družino in sodelavci.
  \item[Kazalnik sporočanja \textup{(\indicatoricon{messages})}] združuje vse vaše
družabne programe. Od tukaj, med drugim, lahko dostopate do hipnega
sporočilnika in e-poštnih odjemalcev.
  \item[Kazalnik zvoka \textup{(\indicatoricon{audio})}] zagotavlja enostaven način
za prilagoditev glasnosti kot tudi dostop do vašega predvajalnika glasbe in
nastavitev zvoka.
  \item[Ura] prikazuje trenutni čas in zagotavlja enostaven način za dostop do
koledarja in nastavitev časa in datuma.
  \item[Kazalnik seje \textup{(\indicatoricon{session})}] je povezava do sistemskih
nastavitev, Pomoči Ubuntu in možnostih seje (kot je zaklepanje računalnika,
seje uporabnika/gosta, odjava od seje, ponovni zagon računalnika ali popolni
izklop računalnika).
\end{description}

\marginscreenshot{02-indicators.png}{ss:indicators}{Kazalniki menijske vrstice.}
Vsak program ima sistem za menije, kjer se v programu lahko izvajajo
različna dejanja (npr. \menu{Datoteka}, \menu{Urejanje}, \menu{Pogled},
itn.); sistem za menije v programu se imenuje \menu{meni programa}. V
\application{Unityju} meni programa ni v naslovni vrstici programa, kot je
to ponavadi v drugih grafičnih okoljih. \marginnote{Nekateri starejši
programi lahko še vedno prikazujejo svoj meni znotraj okna programa.}
Namesto tega, se nahaja na levi strani menijske vrstice. Za prikaz menija
programa, premaknite miško na menijsko vrstico namizja (na vrh zaslona). Ko
se miška nahaja v tem področju, se bo v menijski vrstici prikazal meni
možnosti za dejaven program, ki vam omogoča uporabo možnosti menija
programa. Ob kliku na namizje, se bo ponovno pokazala menijska vrstica
namizja. Zmožnost prikaza menija programa, le ko to potrebujemo, je še
posebej koristna za uporabnike malih prenosnikov ter prenosnikov z omejeno
velikostjo zaslona.  Apple uporablja podoben pristop v \acronym{OS~X}, kjer
se meni programa pokaže v vrstici na vrhu zaslona. Razlikuje pa se v tem, da
se meniji v Ubuntuju pokažejo samo, ko se z miško premaknemo čez menijsko
vrstico namizja.


\section{Zaganjalnik}\label{sec:launcher}

\credit{author}{Hannie Dumoleyn}{13.10}
\credit{editor}{}{13.10}

\status{13.10}{2013-10-13}{review}

\index{Zaganjalnik}
Navpična vrstica ikon, na levi strani namizja, se imenuje
Zaganjalnik. Zaganjalnik vam omogoča enostaven dostop do programov,
priklopljenih naprav in \menu{Smeti}. Vsi zagnani programi bodo postavili
ikono v Zaganjalnik, medtem ko se program izvaja.  Da bi spremenili velikost
ikon na Zaganjalniku pojdite v \menu{Kazalnik seje \then Sistemske
nastavitve \then Videz}, zavihek
\tab{Videz}.\par\clearpage\marginscreenshot{02-Launcher.png}{ss:Launcher}{Zaganjalnik
Ubuntu na levi strani s programi}

Prva ikona na vrhu Zaganjalnika je Pregledna plošča, sestavni del
\application{Unityja}. Pregledno ploščo bomo raziskali v drugem oddelku tega
poglavja. Privzeto so na Zaganjalniku upravljalnik datotek
\application{Datoteke}, \application{LibreOffice}, \application{Firefox},
vse priklopljene naprave in \lens{Smeti}, ki vsebuje izbrisane mape in
datoteke, na spodnjem delu Zaganjalnika.

Držanje tipke Super, znane tudi kot tipka Windows, ki se nahaja pri levi
tipki \keystroke{Ctrl} in tipki \keystroke{Alt}, bo oštevilčilo prvih 10
programov na zaganjalniku in bo na zaslonu prikazalo uporabne
bližnjice. Program s številko \textit{n} lahko zaženete tako, da pritisnete
tipki \keystroke{Super+\textit{n}}.

Če odprete več programov kot jih lahko Zaganjalnik prikaže, bo Zaganjalnik
prepognil ikone na dnu Zaganjalnika. Preprosto premaknite miško na dno
Zaganjalnika in videli boste kako se ikone, za lažji dostop, premaknejo.


\subsection{Izvajanje programov}
\index{Zaganjalnik!izvajanje programov}
\index{programi!izvajanje}

Za zagon programa iz Zaganjalnika (ali da se pokaže že zagnani program),
kliknite na ikono programa.

Programi, ki se trenutno izvajajo imajo enega ali več trikotnikov na levi
strani ikoni, ki označuje število odprtih oken programa. Programi, ki se
izvajajo imajo na Zaganjalniku osvetljeno
ozadje. \marginnote[1\baselineskip]{Nekateri označujejo programe v ospredju
kot  \emph{v
žarišču}.}\marginscreenshot{02-Launcher-triangles.png}{ss:Launcher-items}{Trikotniki
na vsaki strani Firefoxa nakazujejo, da je Firefox v ospredju in da je
trenutno samo eno okno povezano s Firefoxom.} Program v ospredju
(tj. program, ki je na vrhu vseh odprtih oken programov) nakazuje en beli
trikotnik na desni strani ikone.


Program lahko zaženete tudi preko Pregledne plošče, ki jo bomo raziskali v
oddelku \seclink{sec:dash}.


\subsection{Dodajanje in odstranjevanje programov iz zaganjalnika}
\index{programi!dodajanje in odstranjevanje}

Obstajata dva načina za dodajanje programa na zaganjalnik:

\begin{itemize}
  \item Odprite pregledno ploščo, najdite program, ki ga želite dodati na
Zaganjalnik in povlecite njegovo ikono na Zaganjalnik.
  \item Zaženite program, ki ga želite dodati na Zaganjalnik, desno kliknite na
ikono programa na Zaganjalniku in izberite \menu{Zakleni na zaganjalnik}
\end{itemize}

Za odstranitev programa iz zaganjalnika desno kliknite ikono programa in
izberite \menu{Odkleni iz zaganjalnika}.

\section{Pregledna plošča}

\credit{author}{Craig Hrabal}{13.10}
\credit{editor}{(Hannie Dumoleyn)}{13.10}

\status{13.10}{2013-10-2}{review}


\label{sec:dash}
\index{Pregledna plošča}

\marginnote{Za več podrobnosti o Pregledni plošči in njenih lečah si
oglejte: \url{https://wiki.ubuntu.com/Unity}.} Pregledna plošča vam pomaga
pri iskanju programov in datotek na vašem računalniku. Če ste v preteklosti
uporabljali Windows, boste videli da je Pregledna plošča podobna meniju
Start v Windowsih oziroma Začetnemu zaslonu v Windows 8. Uporabnikom Mac bo
Pregledna plošča podobna Launchpadu v sidrišču. Če ste uporabljali prejšnjo
različico Ubuntuja ali druge distribucije \acronym{GNOME} Linux, je
Pregledna plošča zamenjava za razne \acronym{GNOME}~2 menije. S Pregledno
ploščo lahko iščete podatke, tako krajevno (nameščeni programi, nedavne
datoteke, zaznamki, ipd.) kot tudi oddaljeno (Twitter, Google Docs, ipd.).
\screenshot{02-dash-home.png}{ss:dash-home}{Pregledna plošča} 

Za raziskovanje Pregledne plošče, kliknite na ikono na vrhu Zaganjalnika;
ikona vsebuje logotip Ubuntu. Po kliku na ikono Pregledne plošče, se bo
prikazalo prosojno okno z iskalno vrstico na vrhu in z nedavno dostopanimi
programi, datotekami in prejemi. Ubuntu zajema tudi rezultate od
priljubljenih spletnih storitev. Iskalna vrstica zagotavlja dinamične
rezultate, medtem ko vnašate iskalne nize.

\subsection{Leče}
Iskanje opravimo z uporabo ene ali več leč, znanih kot virov. Vsaka leča je
odgovorna za nudenje kategorije rezultatov iskanja. Sedem privzeto
nameščenih leč na dnu, so povezave do vaše leče \lens{Domov}
(\lensicon{home}), leče \lens{Programi} (\lensicon{app}), leče
\lens{Datoteke in mape} (\lensicon{file}), leče \lens{Glasba}
(\lensicon{music}), leče \lens{Slike} (\lensicon{photo}), leče \lens{Videi}
(\lensicon{video}), in leče \lens{Sporočila družabnih omrežij}
(\lensicon{gwibber}).

Leče so kot specializirane kategorije iskanja v Pregledni plošči. Iz
uporabnikovega pogleda so leče preproste ikone. Za Ubuntu purista, so slike
prikazane vodoravno na dnu Pregledne plošče \emph{leče}; za vse ostale so
\emph{ikone}.

Veliko strani na internetu se posveča ustvarjanju ter izdaji leč za namizje
\application{Unity}. Nekatere strani vas lahko celo naučijo, kako ustvarite
lastne leče, da bi povečali učinkovitost vmesnika \application{Unity}.

\subsection{Iskanje datotek in programov v Pregledni plošči}

Pregledna plošča je zelo zmogljivo orodje, ki omogoča iskanje programov in
datotek po vašem celotnem sistemu.

\subsection{Najdite datoteke/mape}

Pregledna plošča vam lahko pomaga poiskati imena datotek ali map. Preprosto
vpišite del imena datoteke ali mape. Med tipkanjem se bodo rezultati
pojavili v Pregledni plošči. Pri iskanju datotek ali map vam lahko pomaga
tudi leča za \lens{Datoteke in mape}, katera prikaže tudi nedavno dostopane
datoteke kot tudi nedavne prejeme. V zgornjem desnem kotu pregledne plošče
lahko uporabite gumb \emph{filtriraj rezultate} za filtriranje rezultatov,
ki ustrezajo vašim zahtevam glede časa zadnjih sprememb datoteke ali mape,
vrste datoteke (.odt, .pdf, .doc, .tex., itd.) ali velikosti.

\subsection{Iskanje programov}
\index{programi!iskanje}

Običajna namestitev Ubuntuja vključuje pester nabor programov. Uporabniki
lahko prejmejo na tisoče programov iz \application{Programskega središča
Ubuntu}. \marginnote[-1\baselineskip]{Programsko središče Ubuntu in
upravljanje programske opreme bosta podrobno obravnavana v poglavju
\chaplink{ch:software-management}.} Ko povečate svojo zbirko odličnih
programov, lahko pomnjenje imena programa postane težavno. Preprosto
uporabite \emph{Lečo programi} na pregledni plošči. Ta leča bo samodejno
razvrstila nameščene programe pod ``Nedavno uporabljeno,'' ``Nameščeni
programi'' ali ``Več predlogov''. \marginnote[-1\baselineskip]{Če ste
začetnik v svetu Ubuntuja, ne pozabite prebrati poglavja
\chaplink{ch:default-applications}. Pomagalo vam bo pri izbiri programov, ki
ustrezajo vašim potrebam.} Ime programa (ali del imena) lahko vnesete v
iskalno vrstico na pregledni plošči, nato se bodo prikazala imena programov,
ki se ujemajo z vašim kriterijem iskanja. Tudi če se ne spomnite imena
programa, vpišite ključno besedo, ki ustreza temu programu in pregledna
plošča jo bo našla. Na primer, vpišite \userinput{glasba} in pregledna
plošča vam bo prikazala privzet predvajalnik glasbe in katerikoli
predvajalnik glasbe, ki ste ga kdaj uporabili).


\screenshot{02-applications-lens.png}{ss:applications}{Privzete rezultate lahko vidite, ko pritisnete lečo \lens{Programi}.}

\subsection{Zunanji rezultati iskanja}

Poleg iskanja datotek in programov na krajevnem računalniku bo pregledna
plošča iskala tudi po različnih spletnih virih (npr. Amazon.com). Rezultati,
ki ustrezajo vašim iskalnim kriterijem, bodo vrnjeni v pregledni plošči. Če
vas pošiljanje krajevnih iskalnih nizov preko Interneta skrbi, lahko to
zmožnost onemogočite v odseku \menu{Zasebnost} v \application{Sistemskih
nastavitvah}.

\warning{Spletno iskanje je v Pregledni plošči privzeto vključeno med
namestitvijo. Če ne želite zunanjih rezultatov iskanja pojdite v
\menu{Sistemske nastavitve \then Zasebnost \then Rezultati iskanja} in
nastavite ``Vključi spletne rezultate iskanja'' na položaj
\button{Izključeno}. Kot dodatno plast zaščite, lahko tudi preprečite, da se
iskalna dejavnost beleži.}

\section{Delovne površine}

\credit{author}{(unassigned)}{13.10}
\credit{editor}{(Sylvie Gallet)}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-09-17}{review}

\index{delovne površine}

Delovne površine so znane tudi kot navidezna namizja. Ti razdeljeni pogledi
vašega namizja vam omogočajo združevanje programov v skupine, to pa pomaga k
zmanjšanju nereda in izboljša krmarjenje po namizju. Na primer, na eni
delovni površini lahko odprete vse svoje programe za predstavno vsebino; na
drugi pisarniško zbirko in na tretji površini svoj internetni
brskalnik. Ubuntu privzeto vsebuje štiri delovne površine.

Zmožnost delovnih prostorov ni privzeto vključena v Ubuntuju. Za omogočanje
delovnih prostorov, kliknite na \menu{Kazalnik seje \then Sistemske
nastavitve\ldots \then Videz} nato kliknite na zavihek \menu{Obnašanje} in
nato označite polje \menu{Omogoči delovne prostore}. Ko je polje omogočeno,
boste opazili, da je bila dodana nova ikona na Zaganjalnik, ki zgleda kot
pladenj z okni. To je \application{preklopnik delovnih prostorov}.

\subsection{Preklop med delovnimi površinami}
Če ste \application{preklopnik delovnih površin} omogočili, kot je napisano
zgoraj, lahko preklopite med delovnimi površinami s klikom na
\application{preklopnik delovnih površin}, ki se nahaja na zaganjalniku. Ta
pripomoček vam omogoča, da preklapljate med delovnimi površinami (če
vsebujejo odprte programe ali ne) in izberete tisto, ki jo želite uporabiti.
\marginscreenshot{02-workspaces-lens.png}{ss:workspaces}{\application{Preklopnik delovnih površin} na zaganjalniku.}

\section{Upravljanje oken}
\label{sec:managing-windows}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-10-03}{review}

\index{okna}

Ko odpirate program (kot je internetni brskalnik ali urejevalnik
besedila\dash  za več podrobnosti o uporabi programov si oglejte
\chaplink{ch:default-applications}) v Ubuntuju, se bo na namizju prikazalo
\emph{okno}. Okna v Ubuntuju so zelo podobna tistim v Microsoft Windows ali
Mac \acronym{OS~X}. Preprosto povedano, okno je kvadrat, ki se pojavi na
vašem zaslonu, kadar zaženete program. V Ubuntuju bo zgornji levi del okna,
(\emph{nazivna vrstica}), vseboval naziv programa (najpogosteje bo naziv ime
programa). Okno v zgornjem levem kotu bo imelo tri gumbe. Z leve proti desni
ti gumbi predstavljajo \emph{zapiranje}, \emph{skrčitev} in
\emph{razpenjanje} okna. Ostale možnosti upravljanja oken so na voljo z
desnim klikom kjerkoli na nazivni vrstici.

\subsection{Zapiranje, razpenjanje, obnavljanje in skrčitev oken}
\index{okna!zapiranje}
\index{okna!obnovitev}
\index{okna!skrčitev}
Za zaprtje okna kliknite na \closebutton{} v zgornjem levem kotu okna\dash
prvi gumb z leve strani. Gumb desno poleg gumba za zaprtje okna je gumb
\gls{minimize} (\minimizebutton), ki okno odstrani z zaslona in ga postavi
na Zaganjalnik. \marginscreenshot{02-window-buttons.png}{ss:window-buttons}{
To je vrhnja vrstica okna imenovana  \emph{nazivna vrstica}. Gumbi zapri,
skrči, razpni so v zgornjem levem kotu okna.}  Ta gumb programa ne zapre,
ampak ga samo skrije iz pogleda. Ko je program skrčen na zaganjalniku, bo na
levi strani ikone na zaganjalniku prikazan trikotnik, ki vam pokaže, da se
program še vedno izvaja. Klik na ikono skrčenega programa bo obnovil okno na
njegov izvirni položaj. Desni gumb (\maximizebutton) je gumb \gls{maximize},
ki okno programa razpne čez celoten zaslon. Ponoven klik gumba
\gls{maximize} bo povrnil okno na njegovo izvirno velikost. Če je okno
razpeto, so gumbi zgoraj levo samodejno skriti. Da se pojavijo, premaknite
miško na levo stran menijske vrstice.

\subsection{Premikanje in spreminjanje velikosti oken}

\index{okna!premikanje}
\index{okna!spreminjanje velikosti}
Za premik okna po delovni površini postavite miškin kazalec nad nazivno
vrstico okna, kliknite na levi miškin gumb ter povlecite okno, medtem ko še
vedno držite levi miškin gumb. Okno lahko premaknete tudi tako, da držite
tipko \keystroke{Alt} in kliknete ter držite levi miškin gumb med kazanjem
in vlečenjem nazivne vrstice okna na novo mesto. Za spremembo velikosti okna
postavite kazalec na rob ali v kot okna tako, da se kazalec spremeni v
večjo, dvosmerno puščico (znana pod imenom ikona za spreminjanje
velikosti). Nato za spremembo velikosti okna kliknite in vlecite.

\subsection{Preklapljanje med odprtimi okni}
\index{okna!preklapljanje}
V Ubuntuju obstajajo številni načini za preklop med odprtimi okni.

\begin{enumerate}
  \item Če je okno vidno na vašem zaslonu, lahko za njegov dvig nad druga okna
kliknete kjerkoli v oknu.
  \item Uporabite \keystroke{Alt+Tab} za izbiro okna, s katerim želite
delati. Držite tipko \keystroke{Alt} in pritiskajte \keystroke{Tab}, dokler
se okno, ki ga iščete, ne pojavi v pojavnem oknu. Nato tipko \keystroke{Alt}
izpustite in poudarjeni program se bo premaknil v ospredje namizja.
  \item Premaknite miško na levo stran zaslona za prikaz zaganjalnika in kliknite na
ikono programa. Če je odprtih več oken določenega programa, za izbiro
želenega okna dvokliknite na ikono.
  \item Pritisnite \keystroke{Ctrl+Super+D} za skritje vseh oken in prikaz
zaslona. Ponoven pritisk obnovi vsa okna.
\end{enumerate}

\subsection{Premik okna na drugo delovno površino}
\index{okna!premikanje med}
Za premik okna na drugo delovno površino se prepričajte, da okno ni
razpeto. Če je razpeto, kliknite na najbolj desni gumb na levi strani
nazivne vrstice in ga s tem obnovite na njegovo izvirno velikost. Nato desno
kliknite na nazivno vrstico okna in izberite:

\begin{itemize}
  \item \menu{Premakni na levo delovno površino} za premik okna na levo delovno
površino
  \item \menu{Premakni na desno delovno površino} za premik okna na desno delovno
površino
  \item \menu{Premakni na spodnjo delovno površino} za premik okna na spodnjo
delovno površino
  \item \menu{Premakni na drugo delovno površino} in nato izberite delovno površino
na katero želite premakniti okno.
\end{itemize}

Vedite, da so možnosti za premik oken na drugo delovno površino odvisne od
tega, na kateri delovni površini je okno, ki ga premikate. Če okno obstaja
na spodnji desni delovni površini, ne boste videli \menu{Premakni na spodnjo
delovno povšino}, ker ni nobene delovne površine pod površino spodnjega
desnega kvadranta.

\subsection{Okno je vedno na vrhu ali na vidni delovni površini}
\index{okna!prisili na vrhu}
Občasno boste morda želeli imeti okno vedno v ospredju, da ga lahko vidite
ali nadzirate, medtem ko delate z drugimi programi. Morda boste na primer
želeli brskati po spletu in hkrati videti in odgovoriti na morebitna dohodna
sporočila hipnega sporočanja. Da okno ostane na vrhu, ga najprej odpnite,
nato pa desno kliknite na nazivno vrstico okna in izberite \menu{Vedno na
vrhu}. To okno bo na vrhu vseh oken, ki so odprta na trenutni delovni
površini. Če želite, da je okno vedno na vrhu ne glede na delovno površino,
desno kliknite na nazivno vrstico okna in nato izberite \menu{Vedno na vidni
delovni površini}. Izbrano okno bo sedaj na vrhu drugih oken na vseh
delovnih površinah.

\section{Brskanje med datotekami na računalniku}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-16}{review}

\index{datoteke!brskanje}
Obstajata dva načina za iskanje datotek na računalniku\dash lahko jih
poiščete ali pa do njih dostopate neposredno iz njihove mape. Datoteko lahko
najdete preko pregledne plošče ali upravljalnika datotek
\application{Datoteke}. Pregledno ploščo ali upravljalnika datotek
\application{Datoteke} lahko uporabite za dostop do pogosto uporabljenih map
(kot so \menu{Dokumenti}, \menu{Glasba}, \menu{Prejemi}), kot tudi najbolj
nedavno dostopanih datotek. 

\subsection{Vaša domača mapa}
\index{domača mapa}

Domača mapa se uporablja za shranjevanje vaših osebnih datotek. Vaša domača
mapa je ustvarjena ob ustvarjanju računa in se ujema z vašim prijavnim
imenom. Ko odprete svojo osebno mapo, boste v njej videli več map, vključno
z Namizje (ki vsebuje morebitne datoteke, ki so vidne na namizju),
Dokumenti, Glasba, Slike, Javno, Predloge in Video. Te mape so samodejno
ustvarjene med namestitvijo. Če želite, lahko v domačo mapo dodate več map
in datotek.

\section{Upravljalnik datotek Datoteke}
\label{sec:files}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{Andrew Montag}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-16}{review}
\status{13.10}{2013-09-29}{candidate}

\index{Datoteke}


Tako kot Windows ima \application{Windows Raziskovalec} in Mac
\acronym{OS~X} ima \application{Finder} za brskanje po datotekah in mapah,
Ubuntu privzeto uporablja upravljalnik datotek \application{Datoteke}. 

\subsection{Okno upravljalnika datotek \application{Datoteke}}
\index{Datoteke!okno}

\marginnote{\emph{Mape} se imenujejo tudi \emph{direktoriji}.} Ko izberete
bližnjico \menu{Datoteke} na Zaganjalniku ali kliknete na mapo v pregledni
plošči ali dvokliknite na mapo na namizju, se bo odprl upravljalnik datotek
\application{Datoteke}. Privzeto okno vsebuje naslednje zmožnosti:



\begin{description}
  \item[menijska vrstica] Menijska vrstica je na vrhu zaslona. Meniji \application{Datoteke} vam
omogočajo spreminjanje razporeditve brskalnika, krmarjenja in ustvarjanje
zaznamkov, odpiranje dokumenta Pomoč, odpiranje novega okna, povezovanje s
strežnikom ali izhod. Izbira \menu{Vnesi mesto}, bo odprla besedilno polje,
kjer lahko neposredno vnesete katerokoli mesto. 
  \item[nazivna vrstica] Nazivna vrstica prikazuje ime trenutno izbrane mape. Prav
tako vsebuje gumbe \button{Zapri}, \button{Skrči} in \button{Razpni}.
  \item[orodna vrstica] Na desni strani orodne vrstice je pet gumbov: \button{Išči}
(predstavlja ga povečevalno steklo), \button{Mrežni pogled predmetov},
\button{Seznamski pogled predmetov}, \button{Poglej možnosti} (predstavlja
ga puščica navzdol) in \button{Možnosti mesta} (predstavlja ga zobnik); klik
na ikono \button{Išči} odpre polje, tako da lahko po imenu iščete datoteko
ali mapo. Klik na gumb \button{Možnosti mesta} ali \button{Poglej možnosti}
odpre meni z možnostmi. Na levi strani orodne vrstice boste videli
predstavitev vašega trenutnega brskanja. To je podobno zmožnosti zgodovine
pri večini spletnih brskalnikov; sledi, kje ste in omogoča vam sledenje za
nazaj, če je potrebno. Lahko kliknete na katero koli mesto, da krmarite
nazaj po brskalniku datotek. Gumba \button{Prejšnje mesto} in {Naslednje
mesto} vam omogočata krmarjenje po predhodno obiskanih mestih.
  \item[levi pladenj] Levi pladenj brskalnika datotek imenovan \dash \emph{Mesta}
\dash vsebuje bližnjice do pogosto uporabljenih map. Zaznamek mape lahko
dodate z izbiro \menu{Možnosti mesta (zobnik) \then Zaznamek tega mesta} Ko
je ustvarjen zaznamek mape, se pojavi v levem pladnju. Ne glede na to,
katera mapa je odprta, bo levi pladenj vedno vseboval iste mape. 

  \item[desni pladenj] Največji pladenj prikazuje datoteke in mape v mapi, v kateri trenutno
brskate.
\end{description}

\screenshot{02-homefolder.png}{ss:files-home}{Upravljalnik datotek \application{Datoteke}, ki prikazuje vašo domačo mapo.}

Za krmarjenje v mapo v upravljalniku datotek \application{Datoteke},
dvokliknite na njeno ikono; ta je lahko v desnem pladnju, levem pladnju ali
v orodni vrstici. 

\subsection{Odpiranje datotek}
\index{datoteke!odpiranje datotek}
Datoteka je skupek podatkov. Podatki lahko predstavljajo besedilni dokument,
podatke o zbirki podatkov ali podatke, ki bodo uporabljeni za proizvajanje
glasbe ali videa. Za odprtje datoteke lahko dvokliknete na njeno
ikono. Ubuntu poskuša določiti, kateri program naj se uporabi za odprtje
datoteke. Če želite odpreti datoteko z drugim programom, z desnim klikom na
ikono izberite možnost \button{Odpri z drugim programom}. 

\subsection{Ustvarjanje novih map}
\index{datoteke in mape!ustvarjanje}

Za ustvarjanje nove datoteke v upravljalniku datotek \application{Datoteke},
kliknite z desnim klikom v oknu brskalnika datotek in izberite
\button{Ustvari novo mapo} v pojavnem meniju (to deluje tudi na
namizju). Nato poimenujte mapo, ki se pojavi, tako da zamenjate privzeto
``Neimenovana mapa'' z želeno oznako (\eg, ``Osebne finance''). Novo mapo
lahko ustvarite tudi s pritiskom na \keystroke{Ctrl+Shift+N}.

\subsubsection{Skrite datoteke in mape}
\index{datoteke in mape!prikaz skritega}

Če želite določene mape ali datoteke skriti, postavite pred ime piko (.)
(\eg, ``.Osebne Finance''). V nekaterih primerih datotek in map z začetno
piko ni mogoče skriti. 

Skrite datoteke si lahko enostavno ogledate s klikom na \menu{Možnosti
pogleda \then Pokaži skrite datoteke} ali s pritiskom
\keystroke{Ctrl+H}. Skrivanje datotek s piko (.) \emph{ni} varnostni ukrep
\dash je le način za zagotavljanje organiziranosti map.

\subsection{Kopiranje in premikanje datotek in map}
\index{datoteke in mape!kopiranje}
\index{datoteke in mape!premikanje}

Režete, kopirate in lepite lahko datoteke ali mape v upravljalniku datotek
\application{Datoteke} z desnim klikom na predmet in izberete želeni gumb v
meniju pojavnega okna. Za izrez, kopiranje in lepljenje datotek in map lahko
uporabite tudi tipkovne bližnjice \keystroke{Ctrl+X}, \keystroke{Ctrl+C},
and \keystroke{Ctrl+V}.

Več datotek lahko izberete tako, da levo kliknete na prazen prostor (torej
ne na datoteko ali mapo), držite miškin gumb in povlečete kazalec čez želene
datoteke ali mape. Poteza ``klikni-in-povleci'' je uporabna, ko izbirate
predmete, ki so blizu skupaj. Za izbiro več datotek ali map, ki niso blizu
skupaj, držite tipko \keystroke{Ctrl} in kliknite na vsako datoteko, ki jo
želite izbrati. Ko je izbranih več datotek in/ali map, uporabite desni klik
na izbrane predmete in izberite dejanje na enak način, kot bi to storili za
eno datoteko.

Ko je en ali več predmetov bilo ``kopiranih,'' se premaknite na želeno mesto
in desno kliknite na prazno področje v oknu in izberite \button{Prilepi} za
njihovo kopiranje na novo mesto .Ukaz \emph{kopiraj} lahko uporabite za
ustvarjanje dvojnika datoteke ali mape na novem mestu, ukaz \emph{izreži}
lahko uporabite za premik datotek in map. To pomeni, da bo kopija
postavljena na novo mesto, original pa bo odstranjen z izvirnega mesta.

Ko datoteko ali mapo ``izrežete'' ali ``kopirate'', se ne bo zgodilo nič,
dokler je nekam ne ``prilepite''. Lepljenje bo vplivalo le na predmet, ki je
bil najbolj nedavno izrezan ali kopiran.

Za premik datoteke ali mape izberite predmet, ki ga želite premakniti, in
kliknite \menu{Uredi \then Izreži}. Premaknite se na želeno mesto in nato
kliknite \menu{Uredi \then Prilepi}. Če kliknete na datoteko ali mapo, jo
povlecite in nato držite tipko \keystroke{Alt} in jo spustite na ciljno
mapo. Pojavil se bom meni, ki vas bo vprašal ali želite predmet
\emph{kopirati}, \emph{premakniti} ali \emph{povezati}.

Tako kot z ukazom \emph{kopiraj} zgoraj lahko to dejanje izvedete tudi z
menijem desnega klika in deluje tudi za več datotek ali map hkrati. Drug
način za premik datoteke ali mape je klik na predmet in vleka na njegovo
novo mesto.

\subsection{Uporaba več zavihkov in oken Datotek}
\index{Datoteke!več zavihkov}
\index{Datoteke!več oken}
Odpiranje več oken upravljalnika datotek \application{Datoteke} je lahko
uporabno za vleko datotek in map med mesti. Imate lahko tudi več odprtih
\emph{zavihkov} za brskanje po več mestih naenkrat.

Za odprtje drugega okna, medtem ko brskate v upravljalniku datotek
\application{Datoteke}, izberite \menu{Datoteka \then Novo okno} ali
pritisnite \keystroke{Ctrl+N}. To bo odprlo novo okno, kar vam omogoča vleko
datotek in/ali map med dvema mestoma. Za odprtje novega zavihka kliknite
\menu{Možnosti mesta \then Nov zavihek} ali pritisnite
\keystroke{Ctrl+T}. Nad prostorom, uporabljenim za brskanje, se bo pojavila
nova vrstica, ki vsebuje dva zavihka\dash oba bosta prikazala mapo, v kateri
ste izvirno brskali. Za preklop med zavihki kliknite na njih. Datoteke in
mape lahko kliknite in povlečete med zavihki na enak način kot med okni.

Ko vlečete predmete med okni, zavihki ali pladnji upravljalnika datotek
\application{Datoteke}, se bo nad miškinim kazalcem pojavil majhen simbol,
ki vam bo povedal, katero dejanje bo izvedeno, ko miškin gumb
izpustite. Znak (+) nakazuje, da bo predmet kopiran, majhna puščica pa
pomeni, da bo predmet premaknjen. Privzeto dejanje bo odvisno od map, ki jih
uporabljate.
\section{Iskanje datotek in map na računalniku}

\credit{author}{(unassigned)}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}

\indexstart{datoteke in mape!iskanje}

\marginnote{Datoteke in mape lahko hitro iščete s pritiskom
\keystroke{Ctrl+F} v \application{Datotekah} in nato vnosom naziva datoteke
ali mape, ki jo želite najti.} Datoteke in mape lahko najdete s pregledno
ploščo ali upravljalnikom datotek \application{Datoteke}.

\subsection{Iskanje s pregledno ploščo}

V iskalno vrstico na vrhu pregledne plošče vnesite iskani niz.

Namesto tega lahko uporabite lečo \lens{Programi} ali \lens{Datoteke in
mape}. Tukaj lahko uporabite filter za zožitev iskanja. Odprite spustni meni
na desni strani iskalne vrstice. Če ste izbrali \lens{Programi}, boste lahko
filtrirali po vrsti programa. Če ste izbrali \lens{Datoteke in mape}, lahko
filtrirate po številnih možnostih, vključno z \menu{Nazadnje spremenjeno},
\menu{Vrsta}, (\eg, Dokumenti) ali \menu{Velikost}. Dovolj je, če vnesete
prvih nekaj črk datoteke ali mape, ki jo iščete.



\subsection{Iskanje z upravljalnikom datotek \application{Datoteke}}

V \application{Datotekah} kliknite na gumb povečevalnega stekla ali
pritisnite \keystroke{Ctrl+F}. To odpre iskalno polje, kamor lahko vnesete
ime datoteke ali mape, ki jo želite najti.
\indexend{datoteke in mape!iskanje}

\section{Prilagoditev vašega namizja}
\label{sec:customizing-desktop}

\credit{author}{Hannie Dumoleyn}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-19}{review}



\index{namizje!prilagoditev}

\screenshot{02-SystemSettings.png}{ss:System Settings}{Tukaj lahko spremenite večino sistemskih nastavitev.}
Ena od prednosti okenskega okolja z \application{Unity} je zmožnost
spremembe videza in občutka namizja. Vam ni všeč privzeta Ubuntujeva tema?
Ali imate sliko čivave, nečaka, tete, strica, vašega tretjega bratranca, ki
jo želite nastaviti kot ozadje namizja? Vse to (in več) lahko dosežete s
prilagajanjem namizja v \application{Unity}.  Večino prilagoditev lahko
dosežete preko \application{Kazalnika seje} in nato izbire \menu{Nastavitve
sistema} za odprtje okna programa \application{Nastavitve sistema}. Tukaj so
na voljo nastavitve pregledne plošče, videza namizja, tem, ozadij namizja,
dostopnosti in druge. Za več podrobnosti si oglejte
\seclink{sec:session-options}.

\subsection{Videz}
\index{namizje!prilagoditev!videz}

\screenshot{02-appearance.png}{ss:02-appearance}{Temo lahko spremenite v zavihku \tab{Videz} okna \window{Videz}.}

\subsubsection{Zavihek \tab{Videz}}
V zavihku \tab{Videz} lahko spremenite ozadje, pisave in temo okna. Za
začetek odprite \application{Videz} z desnim klikom na ozadje namizja in
izberite \menu{Spremeni ozadje namizja} ali izberite \menu{Kazalnik seje
\then Nastavitve sistema \then Videz}. Izberite zavihek \tab{Videz}.

\paragraph{Tema}
\index{namizje!prilagoditev!tema}

Okno \window{Videz}  bo prikazalo trenutno izbrano sliko ozadja in
temo. Teme nadzirajo videz vaših oken, gumbov, drsnikov, pultov, ikon in
drugih delov namizja. Privzeto je uporabljena tema \emph{Ambiance}, vendar
pa so na voljo tudi druge teme, med katerimi lahko izbirate. Kliknite na eno
od tem za njen preizkus. Videz namizja se bo nemudoma spremenil.

\paragraph{Ozadje namizja}
\index{namizje!prilagoditev!ozadje}

Za spremembo \menu{Ozadja} lahko izbirate med \button{Ozadja namizja},
\button{Mapa slik} in \button{Barve in prelivi} iz spustnega seznama. Ko je
izbrana možnost \button{Ozadja namizja}, boste videli Ubuntujevo privzeto
zbirko ozadij. Za spremembo ozadja kliknite na sliko, ki jo želite
uporabiti. Vendar pa niste omejeni na to izbiro. Za uporabo ene od svojih
slik kliknite na gumb \button{+} in krmarite do slike, ki jo želite
uporabiti, jo dvokliknite in sprememba bo nemudoma imela učinek. Ta slika bo
nato dodana na vaš seznam razpoložljivih ozadij. Z izbiro \button{Mapa Slik}
se odpre vaša mapa Slike, kjer lahko izberete želeno sliko za ozadje. Gumb
\button{Barve in prelivi} vam nastavi ozadje na polno barvo ali barvo s
prelivi. Kliknite na gumb \button{Polna barva} in nato \button{Izberite
barvo} za izbiro polne barve. Gumba \button{Navpični preliv} ter
\button{Vodoravni preliv} odpreta dva gumba \button{Izberite
barvo}. Izberite katerikoli dve barvi, ki sta vam všeč in si oglejte, če ste
dosegli želeni rezultat.

\paragraph{Velikost ikone zaganjalnika}
Na dnu zavihka \tab{Videz} boste našli drsnik s katerim lahko spremenite
velikost ikon na zaganjalniku. Izberete lahko vrednosti med 32 in 64
točkami.

\subsubsection{Zavihek \tab{Obnašanje}}
V zavihku \tab{Obnašanje} je na voljo več možnosti za spremembo obnašanja
vašega namizja.

\paragraph{Samodejno skrivanje zaganjalnika}
Preklopite \button{Samodejni skrij zaganjalnik}, da prikažete zaganjalnik
ali ga razkrijete, ko premaknete miškin kazalec na določeno vročo točko. Ko
je vključen, lahko izberete mesto za prikaz \dash Leva stran ali Zgornji
levi kot \dash tudi občutljivost za prikaz.

\paragraph{Omogočitev delovnih površin}
Privzeto delovne površine niso omogočene. Delovne površine lahko omogočite z
izbiro te možnosti.

\paragraph{Dodajanje ikone namizja na zaganjalnik}
Izberite to možnost, če želite ikono namizja prikazati na zaganjalniku.

\section{Dostopnost}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-05}{review}


\index{dostopnost}

Ubuntu ima vgrajena orodja, ki naredijo uporabo računalnika za ljudi z
določenimi omejitvami lažjo. Ta orodja lahko najdete tako, da odprete
pregledno ploščo in iščete ``Splošni dostop'' ali z izbiro \menu{Kazalnik
seje \then Sistemske nastavitve \then Splošni dostop}. V zavihku
\tab{Izrisovanje} lahko spreminjate velikost besedila, kontrast vmesnikov,
omogočite orodje približanja in bralnik zaslona. Izbira tem z visokim
kontrastom in večja pisava na zaslonu lahko pomagata uporabnikom, ki imajo
težave z vidom. Če imate težave s sluhom, lahko v zavihku \tab{Poslušanje}
omogočite ``Vidna opozorila''. V zavihkih \tab{Tipkanje} in \tab{Kazanje in
klikanje} lahko prilagodite nastavitve tipkovnice in miške.
\screenshot{02-universal-access.png}{ss:universal-access}{Splošni dostop vam omogoča dodatne zmožnosti, ki olajšajo uporabo
računalnika.}

\subsection{Bralnik zaslona Orca}
\index{dostopnost!bralnik zaslona}

\application{Orka} je uporabno orodje za ljudi s težavami z vidom. Program
\application{Orka} je prednameščen na Ubuntuju. Za zagon programa
\application{Orka} kliknite na pregledno ploščo, vnesite \userinput{Orka} in
kliknite na prikazan rezultat. \application{Orka} je ''Bralnik zaslona'' v
nastavitvah \application{Splošnega dostopa}. Zaženete ga lahko, ko je
``Bralnik zaslona'' omogočen. Zagnal se bo Orkin sintetizator zvoka, ki vam
bo pomagal skozi različne možnosti, kot so vrsta zvoka, jezik zvoka,
Braillova pisava in povečava zaslona. Ko ste končali z izbiro nastavitev, se
boste morali odjaviti z računalnika (\application{Orka} vam bo to možnost
ponudila). Ko se prijavite nazaj, bodo izbrane nastavitve \application{Orke}
samodejno izbrane ob vsaki vaši prijavi.

\section{Možnosti seje}
\label{sec:session-options}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-15}{review}

Ko ste končali z delom za računalnikom, se lahko odjavite, pošljete
računalnik v pripravljenost, ga ponovno zaženete ali izklopite s
\menu{Kazalnikom seje} skrajno desno na vrhnjem pultu. 

\subsection{Odjava}
\index{odjava}

Če se odjavite, bo računalnik še vedno deloval, vendar se boste vrnili na
prijavni zaslon. To je uporabno za preklop med uporabniki, ko se na primer
želi v računalnik prijaviti druga oseba, ali če dobite navodilo ``odjavite
se ter se ponovno prijavite''. Odjavite se lahko tudi s pritiskom na tipke
\keystroke{Ctrl+Alt+Del}. Pred odjavo vedno preverite, da je vaše delo v
morebitnih odprtih programih shranjeno.

\subsection{V pripravljenost}
\index{prehod računalnika v pripravljenost}

Za varčevanje z energijo lahko svoj računalnik postavite v \emph{način
pripravljenosti}, kar bo njegovo trenutno stanje shranilo v notranji
pomnilnik, izklopilo vse naprave in vam omogočilo hiter ponoven
zagon. Medtem, ko je računalnik v pripravljenosti, bo računalnik porabil
zelo malo energije, ker je seja shranjena v notranji pomnilnik. Če notranji
pomnilnik ne dobi energije, bodo podatki izgubljeni. Za postavitev
računalnika v \emph{način pripravljenosti} izberite \menu{V pripravljenost}
iz  ``Kazalnika seje''.

\subsection{Ponovni zagon}
\index{ponovno zaganjanje}

Za ponoven zagon računalnika izberite \menu{Izklop} iz ``Kazalnika seje'' in
kliknite na \button{Ponovno zaženi}.

\subsection{Izklop}
\index{izklapljanje}

Za izklop računalnika izberite \menu{Izklop} iz ``Kazalnika seje'' in
kliknite na \button{Izklopi}.

\subsection{Druge možnosti}
\index{zaklep zaslona}
Iz ``Kazalnika seje''  izberite \menu{Zakleni/Preklop uporabnika} za zaklep
zaslona trenutnega uporabnika ali preklop med uporabniškimi računi. Zaslon
lahko hitro zaklenete s pritiskom na \keystroke{Ctrl+Alt+L}. Ko odidete od
računalnika je priporočljivo da zaklenete svoj zaslon.

\section{Pridobivanje pomoči}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{Hannie Dumoleyn}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-29}{review}

\subsection{Splošna pomoč}
\index{pomoč!splošna pomoč}
Kot drugi operacijski sistemi tudi Ubuntu ima vgrajeno pomoč, ki se imenuje
\application{Namizni vodnik
Ubuntu}. \screenshot{02-built-in-help.png}{ss:built-in-help}{Vgrajeni sistem
pomoči zagotavlja pomoč, ki temelji na temah Ubuntu.} Za dostop do njega
kliknite na pregledno ploščo in vnesite \userinput{Pomoč}. Namesto tega
lahko pritisnete \keystroke{F1}, medtem ko ste na namizju ali kliknete
\button{Pomoč Ubuntu} v meniju \menu{Pomoč} v menijski vrstici. Veliko
programov ima svoj oddelek za pomoč do katerega dostopate s klikom na meni
\menu{Pomoč} znotraj okna programa.

\subsection{Spletna pomoč}
\index{pomoč!splet}
Če v tem vodniku ali v \application{Namiznem priročniku Ubuntu} ne najdete
odgovora na svoje vprašanje, lahko stopite v stik s skupnostjo Ubuntu preko
forumov Ubuntu (\url{http://ubuntuforums.org}). Slovenski forum o Ubuntuju
lahko najdete na \url{https://www.ubuntu.si/forum/}. 
 
Veliko uporabnikov Ubuntuja odpre račun na forumu, da dobijo pomoč in
pomagajo drugim, ko dobijo več znanja. Drug uporaben vir je Ubuntu Wiki
(\url{https://wiki.ubuntu.com}), spletišče, ki ga vzdržuje skupnost
Ubuntu. Na strani  \url{https://help.ubuntu.com} boste našli uradno
dokumentacijo Ubuntu. Na strani lahko izbirate med različnimi različicami
Ubuntuja.

\subsection{Pomoč iskalnega menija}
\index{pomoč!Iskalni meni (\acronym{HUD})}
\screenshot{02-HUD-message.png}{ss:HUD-message}{\acronym{HUD} (iskalni meni) pokaže za program določene podatke na osnovi
vašega vnosa.}
\acronym{HUD} (iskalni meni) je tipkovnici prijazen pripomoček, ki vam
pomaga iskati ukaze, zmožnosti in možnosti, skrite globoko v strukturi
menijev programa.

Iskalni meni omogočite s pritiskom na levo tipko \keystroke{Alt}. Če želite
iskati predmet menija, kot je na primer naložiti \application{Rhythmbox},
privzeti predvajalnik glasbe v Ubuntuju, preprosto vtipkajte
\userinput{rhythmbox} v \acronym{HUD} in možnosti povezane z
\application{Rhythmbox} se bodo pojavile kot seznam ujemajočih se
rezultatov. Za omogočitev ukaza pritisnite tipko
\keystroke{Enter}. \acronym{HUD} deluje tudi za nekatere programe, ki jih
poganjate preko programa \application{WINE}. \acronym{HUD} je priročen v
programih z obsežnimi meniji, kot ju imata programa
\application{LibreOffice} in \application{Gimp}.


\clearpage
\clearpage


\chapter{Delo z Ubuntujem}
\label{ch:default-applications}


\section{Vsi programi, ki jih potrebujete}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{Ricky Reed}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-15}{review}



Če se selite iz okolja Windows ali Mac, se morda sprašujete, če so programi,
ki ste jih uporabljali, na voljo za Ubuntu. Nekateri programi, ki jih že
uporabljate, imajo lastne različice za Linux. Za tiste, ki jih nimajo, so na
voljo brezplačni in odprtokodni programi, ki bodo zadostili vašim
potrebam. V tem odseku bomo priporočili nekatere nadomestke, ki bodo dobro
delovali na Ubuntuju.

Večina programov, prikazanih v tem odseku, je na voljo v Programskem
središču. Programi, ki so označeni z zvezdico (*), je mogoče prejeti
neposredno iz njihovih uradnih spletnih strani.

\subsection{Pisarniške zbirke}
\index{programi!pisarniške zbirke}
\index{programi!urejevalnik besedila}
\index{programi!preglednice}
\index{programi!predstavitve}

\begin{itemize}
  \item Windows: Microsoft Office, LibreOffice
  \item Mac \acronym{OS~X}: iWork, Microsoft Office, LibreOffice
  \item Linux: LibreOffice, KOffice, \acronym{GNOME} Office, Kexi (program
podatkovnih zbirk)
\end{itemize}

V Ubuntuju lahko izbirate med številnimi pisarniškimi
zbirkami. Najpriljubljenejša je \application{LibreOffice} (bivši
\application {OpenOffice}). V zbirko so vključeni:
\begin{itemize}
  \item \application{Writer} \dash urejevalnik besedila
  \item \application{Calc} \dash preglednice
  \item \application{Impress} \dash upravljalnik predstavitev
  \item \application{Draw} \dash program za risanje
  \item \application{Base} \dash podatkovne zbirke
  \item \application{Math} \dash urejevalnik enačb
\end{itemize}

\application{Zbirka LibreOffice} je privzeto nameščena. Program
\application{Base} privzeto ni nameščen in ga lahko namestite s
\application{Programskim središčem Ubuntu}.

\subsection{Programi za e-pošto}
\index{programi!e-pošta}

\begin{itemize}
  \item Windows: Microsoft Outlook, Mozilla Thunderbird
  \item Mac \acronym{OS~X}: Mail.app, Microsoft Outlook, Mozilla Thunderbird
  \item Linux: Mozilla Thunderbird, Evolution, KMail
\end{itemize}

Tako kot pri pisarniških zbirkah, je tudi tu na voljo več programov za
e-pošto. Zelo priljubljen program za e-pošto je \application{Mozilla
Thunderbird}, ki je na voljo tudi za Windows. Thunderbird je privzeti
program za e-pošto v Ubuntuju. Druga možnost je \application{Evolution}, ki,
tako kot Microsoft Outlook, ponuja koledar.

\subsection{Spletni brskalniki}
\index{programi!spletni brskalnik}

\begin{itemize}
  \item Windows: Microsoft Internet Explorer, Mozilla Firefox, Opera, Chromium,
Google Chrome
  \item Mac \acronym{OS~X}: Safari, Mozilla Firefox, Opera, Chromium, Google Chrome
  \item Linux: Mozilla Firefox, Opera*, Chromium, Google Chrome*, Epiphany
\end{itemize}

Najbolj priljubljene spletne brskalnike lahko namestite neposredno iz
\application{Programskega središča Ubuntu}. Opera je na voljo za prejem s
spletne strani \url{http://www.opera.com/browser/download/}. Google Chrome
je na voljo za prejem s spletne strani \url{https://www.google.com/chrome/}.

\subsection{Bralniki PDF}
\index{programi!bralnik PDF@\acronym{PDF} bralnik}

\begin{itemize}
  \item Windows: Adobe Acrobat Reader, Foxit \marginnote{Tako Firefox kot Google
Chrome imata zmožnost ogleda datotek \acronym{PDF}.}
  \item Mac \acronym{OS~X}: Adobe Acrobat Reader
  \item Linux: Evince, Adobe Acrobat Reader, Okular
\end{itemize}

\application{Evince} je uporabniku prijazen, minimalističen bralnik in je
privzeti bralnik \acronym{PDF}. Če Evince ne zadostuje vašim potrebam, je za
Ubuntu na voljo tudi \application{Adobe Reader}.

\subsection{Predvajalniki predstavnosti}
\index{programi!predvajalniki predstavnosti}
\index{programi!predvajalniki filmov}
\index{programi!predvajalniki videa}

\begin{itemize}
  \item Windows: Windows Media Player, \acronym{VLC}
  \item Mac \acronym{OS~X}: Quicktime, \acronym{VLC}
  \item Linux: Totem, \acronym{VLC}, MPlayer, Kaffeine
\end{itemize}

Za predstavnost imajo uporabniki Ubuntuja širok izbor kakovostnih
predvajalnikov. \application{VLC} je najbolj priljubljen med ljubitelji
videa. Privzeti in uporabniku prijazen predvajalnik predstavnosti v Ubuntuju
je \application{Totem}.

\subsection{Predvajalniki glasbe in podcastov}
\index{programi!glasbeni predvajalnik}
\index{programi!bralniki podcastov}

\begin{itemize}
  \item Windows: Windows Media Player, iTunes, Winamp
  \item Mac \acronym{OS~X}: iTunes
  \item Linux: Rhythmbox, Banshee, Amarok, Audacity, Miro
\end{itemize}

Za poslušanje glasbe na Ubuntuju je na voljo več možnosti:
\application{Rhythmbox} (privzeto nameščen), \application{Amarok} ter
številni drugi programi. Z njimi lahko poslušate glasbo in svoje najljubše
podcaste. \application{Amarok} je podoben programu Winamp. Program
\application{Miro} je primeren za uporabnike, ki gledajo video podcaste in
\acronym{TV} nadaljevanke s spleta.

\subsection{Zapisovanje \acronym{CD}-jev/\acronym{DVD}-jev}

\begin{itemize}
  \item Windows: Nero Burning \acronym{ROM}, InfraRecorder
  \item Mac \acronym{OS~X}: Burn, Toast Titanium
  \item Linux: Brasero, K3b, Gnome-baker
\end{itemize}

Na voljo je več priljubljenih programov za zapisovanje diskov, kot so
Gnome-baker, \application{Brasero}, privzeti Ubuntujev program za
zapisovanje \acronym{CD}-jev, in \application{K3b}. Ti zapisovalniki so
zmogljiva orodja, ki ponujajo uporabniku prijazne vmesnike, veliko zmožnosti
in vsi so odprtokodni ter brezplačni!

\subsection{Upravljanje fotografij}

\begin{itemize}
  \item Windows: Microsoft Office Picture Manager, Picasa
  \item Mac \acronym{OS~X}: Aperture, Picasa
  \item Linux: Shotwell, gThumb, Gwenview, F-Spot
\end{itemize}

Svoje najljubše fotografije si lahko ogledate in upravljate s
\application{Shotwellom}, Ubuntujevim privzetim upravljalnikom fotografij
ali s programi \application{gThumb}, \application{Gwenview} in
\application{F-Spot}.

\subsection{Urejanje grafike}

\begin{itemize}
  \item Windows: Adobe Photoshop, \acronym{GIMP}
  \item Mac \acronym{OS~X}: Adobe Photoshop, \acronym{GIMP}
  \item Linux: \acronym{GIMP}, Inkscape
\end{itemize}

\application{\acronym{GIMP}} je zelo zmogljiv urejevalnik grafike. Ustvarite
lahko svojo lastno grafiko ter izboljšate in spreminjate fotografije ali
slike. \acronym{GIMP} je zmogljiv nadomestek programa
\application{Photoshop}, saj pokriva potrebe začetnikov, profesionalnih
fotografov in oblikovalcev. \acronym{GIMP} ni privzeto nameščen, vendar ga
lahko namestite s \application{Programskim središčem Ubuntu}.

\subsection{Hipno sporočanje}

\begin{itemize}
  \item Windows: Windows Live Messenger, \acronym{AIM}, Yahoo! Messenger, Google
Talk
  \item Mac \acronym{OS~X}: Windows Live Messenger, \acronym{AIM}, Yahoo! Messenger,
Adium, iChat
  \item Linux: Empathy, Pidgin, Kopete, aMSN
\end{itemize}

Noben od uradnih odjemalcev hipnega sporočanja \acronym{IM} nima različice
za Linux. Za sporazumevanje preko večine protokolov vključno z
\acronym{AIM}, \acronym{MSN}, Google Talk (Jabber/\acronym{XMPP}), Facebook,
Yahoo! in \acronym{ICQ} uporabite programe \application{Pidgin},
\application{Empathy} ali \application{Kopete}. To pomeni, da za
sporazumevanje z vsemi svojimi prijatelji potrebujete le en program. Slabost
je, da imajo nekateri od teh odjemalcev omejeno podporo videa. Če
uporabljate le \acronym{MSN}, je morda vredno preizkusiti program
\application{aMSN}.

\subsection{Programi VoIP}

\begin{itemize}
  \item Windows: Skype, Google video klepet
  \item Mac \acronym{OS~X}: Skype, Google video klepet
  \item Linux: Ekiga, Skype, Google video klepet
\end{itemize}

Tehnologija VoIP vam omogoča pogovore z ljudmi preko Interneta. Najbolj
priljubljen program te vrste je Skype, ki je na voljo za Linux. Odprtokodni
nadomestek Ekiga podpira zvočno sporazumevanje preko protokola
\acronym{SIP}. Ekiga ni združljiv s Skype.


\subsection{Odjemalci BitTorrent}

\begin{itemize}
  \item Windows: µTorrent, Vuze
  \item Mac \acronym{OS~X}: Transmission, Vuze
  \item Linux: Transmission, Deluge, KTorrent, Flush, Vuze, BitStorm Lite
\end{itemize}

Za Ubuntu so na voljo številni odjemalci BitTorrent:
\application{Transmission}, Ubuntujev privzeti odjemalec, je enostaven in
porabi malo sredstev. \application{Deluge}, \application{Vuze} in
\application{KTorrent} ponujajo številne zmožnosti in lahko zadovoljijo
najbolj zahtevne uporabnike.


\section{Povezava z Internetom}\label{sec:getting-online}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-15}{review}
\status{13.10}{2013-09-18}{candidate}

Ta odsek vodnika vam bo pomagal nastaviti in preveriti vašo povezavo z
Internetom, kjer je to potrebno. Ubuntu se lahko poveže z Internetom z
uporabo žične, brezžične ali klicne povezave. Ubuntu podpira tudi
naprednejše načine povezovanja, ki bodo na kratko omenjeni na koncu tega
odseka.

\gls{wired connection} je prisotna, kadar je računalnik povezan z Internetom
z uporabo kabla Ethernet. Ta je običajno povezan z omrežnim vtičem ali
omrežno napravo \dash kot je stikalo ali \gls{router}. 

\gls{wireless connection} je prisotna, kadar se računalnik poveže z
Internetom preko brezžičnega omrežja \dash znanega pod imenom Wi-Fi. Večina
novejših usmerjevalnikov ter prenosnikov podpira brezžične zmožnosti, zato
je Wi-Fi najbolj pogosta vrsta povezave za te vrste naprav. Brezžična
povezljivost naredi prenosnike bolj prenosljive za premikanje med sobami v
hiši ali za potovanje.

\gls{dialup connection} je prisotna, ko računalnik za povezavo z Internetom
preko telefonske povezave uporablja \emph{modem}.

\indexstart{Internet|povezovanje}
\index{Upravljalnik omrežja}
\subsection{Upravljalnik omrežja}

\begin{marginfigure}
  \centering
  \begin{tabular}{ccc}
    \includegraphics[width=2em]{graphics/network-disconnected} &
    \includegraphics[width=2em]{graphics/network-wired} &
    \includegraphics[width=2em]{graphics/network-wireless} \\
    (a) & (b) & (c)
  \end{tabular}
  \caption{Stanja omrežne povezave so: (a) prekinjena povezava, (b) žična povezava in
(c) brezžična povezava.}
  \label{ss:connection-states-icons}
\end{marginfigure}

Za povezavo Ubuntuja z Internetom, uporabite program
\application{Upravljalnik omrežja}. \application{Upravljalnik omrežja} vam
omogoča vklop in izklop povezav, upravljanje žičnih in brezžičnih omrežij in
ustvarjanje drugih omrežnih povezav, kot so klicna, mobilna širokopasovna
povezava in \acronym{VPN}-ji.

\screenshot{03-active-connection.png}{ss:active-connection}{Vidite, da je trenutno dejavna povezava ``Žična povezava 1.''}
Do programa \application{Upravljalnik omrežja} lahko dostopate s klikom na
njegovo ikono v vrhnjem pultu. Ta ikona je morda videti drugače glede na
trenutno stanje vaše povezave. Klik na ikono bo razkril seznam
razpoložljivih omrežnih povezav. Pod trenutno povezavo (če obstaja) bo
pisalo ``prekini povezavo''. Za ročno prekinitev povezave lahko kliknete na
``prekini povezavo''.

Ta meni vam omogoča tudi ogled tehničnih podrobnosti o vaši trenutni
povezavi ali urejanje nastavitev vseh povezav. V sliki na desni boste videli
kljukico poleg ``Omogoči omrežje''. Kliknite na kljukico za onemogočitev
vseh omrežnih povezav. Ponovno kliknite na ``Omogoči omrežje'' za ponovno
omogočitev omrežja. To je lahko zelo uporabno, če morate izklopiti vse
brezžično sporazumevanje, kot na primer na letalu.

\subsection{Vzpostavitev žične povezave}
Če ste že povezani kot ikona Upravljalnik omrežja v vrhnjem pultu prikazuje
povezavo, potem ste se morda uspešno povezali že med nameščanjem
Ubuntuja. Odprite brskalnik in preverite, ali imate dostop do Interneta. V
tem primeru vam ni treba storiti ničesar napisanega v nadaljevanju tega
odseka. Če niste, nadaljujte z branjem.

Če uporabljate kabel \emph{Ethernet} iz omrežnega vtiča ali omrežne naprave,
kot je stikalo ali usmerjevalnik, boste morali v Ubuntuju nastaviti žično
povezavo.

Za povezavo z Internetom preko žične povezave boste morali vedeti, ali vaše
omrežje podpira \gls{DHCP} \emph{(Protokol dinamične nastavitve
gostitelja)}. \acronym{DHCP} je način, s katerim se računalnik samodejno
nastavi za dostop do vašega omrežja in/ali Internetne
povezave. \acronym{DHCP} je običajno samodejno nastavljen na vašem
usmerjevalniku. To je običajno najhitrejši in najenostavnejši način
vzpostavitve povezave z Internetom. Če niste prepričani, ali je vaš
usmerjevalnik nastavljen za uporabo \acronym{DHCP}, boste morda želeli
stopiti v stik s svojim ponudnikom internetnih storitev. Če vaš
usmerjevalnik ni nastavljen za uporabo \acronym{DHCP}, vam bodo povedali,
katere nastavitve uporabiti za povezavo.

\subsubsection{Samodejne povezave z DHCP}
\screenshot{03-connection-information.png}{ss:connection-information}{To okno prikaže vaš naslov \acronym{IP} in druge podrobnosti o povezavi.}
Če vaše omrežje podpira \acronym{DHCP}, potem imate morda pripravljeno že
vse za spletni dostop. Za preverjanje kliknite na ikono Upravljalnika
omrežja. V meniju bi moral biti naslov ``Žično omrežje''. Če je pod njim
napisano ``Žična povezava 1'', potem je vaš računalnik trenutno povezan in
verjetno nastavljen za \acronym{DHCP}. Če se v sivi barvi pod odsekom
žičnega omrežja pojavi ``Povezava je bila prekinjena'', poglejte, če na
seznamu spodaj vidite ``Žična povezava 1''. Če jo, kliknite nanjo in
poskusite vzpostaviti žično povezavo.

\marginnote{Naslov \acronym{IP} (Internetni protokol) je edinstveno število,
ki je dodeljeno vašemu računalniku, da vas lahko usmerjevalnik identificira
na omrežju. O naslovu IP razmišljajte kot o telefonski številki svojega
računalnika. Edinstven naslov usmerjevalniku omogoča sporazumevanje z vašim
računalnikom in s tem pošiljanje/prejemanje podatkov. Če po sledenju teh
korakov še vedno ne boste povezani, morda boste morali omrežno povezavo
nastaviti ročno z uporabo statičnega naslova \acronym{IP}.} Za preverjanje
ali ste povezani, kliknite na ikono Upravljalnik omrežja v vrhnjem pultu in
izberite možnost Podatki o povezavi. Videti bi morali okno, ki prikazuje
podrobnosti vaše povezave. Če je vaš naslov \acronym{IP} prikazan kot
0.0.0.0 ali se začne z 169.254, potem vašemu računalniku naslov z
\acronym{DHCP} ni bil pravilno dodeljen. Če je prikazan drug naslov, kot na
primer 192.168.1.104, potem je bila verjetno vaša povezava \acronym{DHCP} z
usmerjevalnikom uspešna. Za preizkus Internetne povezave odprite spletni
brskalnik Firefox in poskusite odpreti spletno stran. Več o uporabi Firefoxa
si lahko preberete pozneje v tem poglavju.

\subsubsection{Ročna nastavitev s statičnimi naslovi}
Če vaše omrežje ne podpira \acronym{DHCP}, morate za vzpostavitev povezave
poznati nekaj podatkov. Če teh podatkov ne poznate, pokličite svojega
ponudnika internetnih storitev.

\begin{itemize}
\item \define{Naslov \acronym{IP}} \dash To je edinstven naslov za identifikacijo
vašega računalnika na omrežju. Naslov \acronym{IP} je vedno podan s štirimi
skupinami števil, ločenimi s pikami, na primer 192.168.100.10. V primeru
uporabe  \acronym{DHCP} se bo ta naslov občasno spremenil (od tu ime
''dinamični''). Če imate nastavljen statičen naslov \acronym{IP}, se naslov
\acronym{IP} ne bo nikoli spremenil.
\item \define{Omrežna maska} \dash To vašemu računalniku pove velikost omrežja, s
katerim se povezuje. Oblikovana je na enak način kot naslov \acronym{IP},
vendar je običajno videti približno kot 255.255.255.0.
\item \define{Prehod} \dash To je naslov \acronym{IP} naprave, ki jo vaš
računalnik išče za dostop do Interneta. Običajno je to naslov \acronym{IP}
usmerjevalnika. 
\item \define{Strežnik \acronym{DNS}} \dash To je naslov \acronym{IP} strežnika
\acronym{DNS} \emph{(storitev imen domen)}, ki ga vaš računalnik uporabi za
razreševanje naslovov \acronym{IP} v imena domen. Na primer
\url{http://www.ubuntu.com} ustreza naslovu 91.189.94.156. To je naslov
\acronym{IP} spletišča Ubuntu na Internetu. \acronym{DNS} se uporablja zato,
da si vam ni treba zapomniti naslovov \acronym{IP}. Imena domen (kot je
\url{ubuntu.com}) si je veliko lažje zapomniti. Vnesti morate vsaj en naslov
strežnika \acronym{DNS}, vendar lahko vnesete do tri naslove za primer, če
je kateri od strežnikov nedosegljiv. Če ne veste naslovov strežnikov
\acronym{DNS} svojega ponudnika storitev, lahko uporabite Googleove
strežnike  \acronym{DNS}, katere lahko vsak uporablja. Naslovi teh
strežnikov so: prvotni \dash 8.8.8.8 drugotni \dash 8.8.4.4.
\end{itemize}

Za ročno nastavitev žične povezave, kliknite na ikono
\application{Upravljalnika omrežja} in izberite \menu{Urejanje
povezav}. Prepričajte se, da ste v oknu \window{Omrežne povezave} izbrali
zavihek \tab{Žično}. Seznam morda že vsebuje vnos, kot je ``Žično omrežje
1'' ali podobno ime. Če je povezava na seznamu, jo izberite in kliknite na
gumb \button{Uredi}. Če povezava ni na seznamu, kliknite na gumb
\button{Dodaj}.

Če dodajate povezavo, morate navesti njeno ime. To jo bo ločilo od povezav,
dodanih v prihodnje. V polju ``Ime povezave'' izberite ime, kot je ``Žično
doma''.

\screenshot{03-editing-ipv4.png}{ss:connection-editing-window}{V tem oknu lahko ročno uredite povezavo.}

Za nastavitev povezave:

\begin{enumerate}
  \item Prepričajte se, da je pod imenom povezave izbrana možnost \checkbox{Poveži
samodejno}.
  \item Preklopite na zavihek \button{Nastavitve \acronym{IP}v4}
  \item Spremenite \dropdown{Način} v ``Ročno.''
  \item Kliknite na gumb \button{Dodaj} poleg praznega seznama naslovov.
  \item Vnesite svoj naslov \acronym{IP} v polje pod glavo \textfield{Naslov}.
  \item Kliknite desno od naslova \acronym{IP}, neposredno pod glavo
\textfield{Omrežna maska} in vnesite svojo omrežno masko. Če niste
prepričani, vnesite ``255.255.255.0'', saj je to najbolj pogosta vrednost.
  \item Kliknite desno od omrežne maske, neposredno pod glavo \textfield{Prehod} in
vnesite naslov prehoda.
  \item V polje \textfield{strežniki \acronym{DNS}} vnesite naslov strežnikov
\acronym{DNS}. Če vnesete več kot enega, jih ločite z vejicami \dash na
primer ``8.8.8.8, 8.8.4.4''.
  \item Kliknite \button{Shrani} za shranitev sprememb.
\end{enumerate}

\advanced{Naslov \acronym{MAC} je strojni naslov omrežne kartice vašega
računalnika. Vnos teh podatkov je včasih pomemben pri povezavi s kabelskim
modemom. Če poznate naslov \acronym{MAC} svoje omrežne kartice, ga lahko
vnesete v ustrezno besedilno polje v zavihku \button{Žično} okna urejanja
povezave. Za poizvedbo naslova \acronym{MAC} za vse nameščene omrežne
naprave, odprite okno terminala in v poziv ukazne vrstice vnesite
\userinput{ifconfig}. To bo prikazalo veliko podatkov o vsaki od omrežnih
naprav, nameščenih v računalniku. Žične naprave bodo označene
\textfield{LAN0}, \textfield{LAN1}, itn. Brezžične povezave bodo označene
\textfield{WLAN0}, \textfield{WLAN1}, itn.}

Ko ste se vrnili na zaslon \application{Omrežne povezave}, bodo izpisane
vaše novo dodane povezave. Kliknite \button{Zapri} za vrnitev na namizje. Če
je bila vaša povezava pravilno nastavljena, se bo ikona
\application{Upravljalnika omrežja} spremenila in prikazala dejavno
povezavo. Za preizkus, ali je vaša povezava pravilno nastavljena, odprite
spletni brskalnik. Če lahko dostopate do Interneta, ste povezani!

\subsection{Brezžično}
\index{Internet!brezžično}
\index{Wi-Fi}

Če vaš računalnik vsebuje brezžično (Wi-Fi) kartico in je v bližini
brezžično omrežje, lahko v Ubuntuju ustvarite brezžično povezavo.

\subsubsection{Prva povezava z brezžičnim omrežjem}

Če ima vaš računalnik brezžično omrežno kartico, se lahko povežete z
brezžičnim omrežjem. Brezžično omrežno kartico ima vgrajena večina
prenosnikov.

Ubuntu lahko običajno zazna brezžična omrežja v dosegu vašega
računalnika. Za ogled seznama brezžičnih omrežij, kliknite na ikono
\application{Upravljalnika omrežja}. Pod glavo ``Brezžična omrežja'' bi
morali videti seznam razpoložljivih brezžičnih omrežij. Vsako omrežje bo
prikazano z imenom in merilnikom signala na levi, ki prikazuje njegovo
relativno moč. Merilnik signala je videti podobno kot ikona za moč signala
na mobilnih telefonih. Več črtic kot vidite, močnejši je signal. Za
izboljšanje hitrosti ter zanesljivosti vaše brezžične povezave se poskusite
približati svojemu usmerjevalniku oziroma brezžični dostopni točki.

Brezžično omrežje je lahko odprto za vse ali pa je zaščiteno z geslom. Če je
brezžično omrežje zaščiteno z geslom, bo poleg merilnika signala prikazana
majhna ključavnica. Za povezavo z zavarovanimi brezžičnimi omrežji morate
poznati geslo.

Za povezavo z brezžičnim omrežjem izberite želeno omrežje s klikom na
njegovo ime na seznamu. To bo ime, ki je bilo uporabljeno med namestitvijo
brezžičnega usmerjevalnika ali dostopne točke. Večina ponudnikov Internetnih
storitev zagotavlja prednastavljene usmerjevalnike z nalepkami, ki vsebujejo
ime in geslo brezžičnega omrežja. Večino javno dostopnih brezžičnih omrežij
je mogoče enostavno najti po imenu brezžičnega omrežja \dash na primer
``Letališče-brezžično''.

Če omrežje ni zaščiteno (merilnik signala ne pokaže ključavnice), bi se
morala povezava vzpostaviti v nekaj sekundah\dash brez zahtevanega
gesla. Ikona \application{Upravljalnika omrežja} v vrhnjem pultu bo
animirana, medtem ko se Ubuntu poskuša povezati z omrežjem. Če je povezava
uspešno vzpostavljena, se bo ikona spremenila v merilnik signala. Na zaslonu
se bo pojavilo sporočilo, ki vas bo obvestilo, da je bila povezava uspešno
vzpostavljena.

Če je omrežje zaščiteno z geslom, bo Ubuntu prikazal okno \window{Zahtevana
je overitev za brezžično omrežje}. To pomeni, da je za vzpostavitev povezave
zahtevano veljavno geslo. Zaslon bi moral biti videti takole:

\screenshot{03-wireless-authentication.png}{ss:wireless-authentication}{Vnos gesla za brezžično omrežje.}

Če poznate geslo, ga vnesite v polje \textfield{Geslo} in nato kliknite gumb
\button{Poveži}. Med vnašanjem gesla bo le-to zakrito, da ga ne bi mogel
prebrati kdo drug. Za preverjanje vnesenih znakov si lahko geslo ogledate z
izbiro izbirnega polja \checkbox{Pokaži geslo}. Geslo lahko ponovno
zakrijete z izbiro izbirnega polja \checkbox{Pokaži geslo}. Ko je geslo
vneseno, kliknite na gumb \button{Poveži}. Ikona \application{Upravljalnika
omrežja} bo prikazala animacijo, medtem ko se Ubuntu poskuša povezati z
omrežjem. Če je bila povezava uspešno vzpostavljena, se bo ikona spremenila
v merilnik signala. Na zaslonu se bo pojavilo tudi obvestilo, da je bila
povezava uspešno vzpostavljena.

V primeru da ste geslo nepravilno vnesli ali se ne ujema s pravim geslom (na
primer, če je bilo nedavno spremenjeno in ste ga pozabili), se bo
\application{Upravljalnik omrežja} poskusil povezati z omrežjem. Pojavilo se
bo okno \window{Zahtevana je overitev za brezžično omrežje}, da boste lahko
ponovno vnesli geslo. Za preklic povezave kliknite gumb
\button{Prekliči}. Če ne poznate pravega gesla, boste morda morali poklicati
podporo ponudnika dostopa do Interneta ali stopiti v stik s skrbnikom
omrežja.

Ko ste uspešno vzpostavili brezžično povezavo, bo Ubuntu te nastavitve
(vključno z geslom) shranil, da bi se bilo v prihodnje enostavneje povezati
z istim brezžičnim omrežjem. Pozvani boste k izbiri gesla \emph{zbirke
ključev}. Zbirka ključev shrani gesla na enem mestu tako, da lahko do njih v
prihodnje dostopate tako, da si zapomnite le geslo zbirke ključev.

\subsubsection{Povezava s shranjenim brezžičnim omrežjem}

Ubuntu se bo samodejno poskusil povezati z omrežjem v dosegu, če so njegove
nastavitve shranjene. To deluje tako na odprtih in zavarovanih brezžičnih
omrežjih.

Če so v vašem dosegu številna shranjena brezžična omrežja, se bo morda
Ubuntu povezal z enim omrežjem, vi pa se boste želeli povezati z drugim
omrežjem. To lahko popravite tako, da kliknete na ikono
\application{Upravljalnika omrežja}. Pojavil se bo seznam omrežij skupaj z
merilniki signala. Kliknite na omrežje, s katerim se želite povezati, in
Ubuntu bo prekinil povezavo s trenutnim omrežjem in se povezal z izbranim
omrežjem.

Če je omrežje zavarovano in ima Ubuntu podrobnosti omrežja shranjene, se bo
samodejno povezal. Če podrobnosti te omrežne povezave niso shranjene ali so
nepravilne, boste pozvani k ponovnemu vnosu gesla. Če je omrežje odprto
(geslo ni zahtevano), se bo to zgodilo samodejno in povezava bo
vzpostavljena.

\subsubsection{Povezava s skritim brezžičnim omrežjem}
V nekaterih okoljih se boste morda morali povezati s skritim brezžičnim
omrežjem. Skrita omrežja ne objavljajo svojih imen in zato niso vidna na
seznamu brezžičnih omrežij, četudi so v dosegu. Za povezavo s skritim
brezžičnim omrežjem boste morali njegovo ime in varnostne podrobnosti dobiti
od skrbnika omrežja ali ponudnika omrežnih storitev.

Za povezavo s skritim omrežjem:

\begin{enumerate}
  \item Kliknite na \application{Upravljalnik omrežja} v vrhnjem pultu.
  \item Izberite \menu{Povezava s skritim brezžičnim omrežjem}. Ubuntu bo odprl okno
\window{Povezava s skritim brezžičnim omrežjem}.
  \item V polje \textfield{Ime omrežja} vnesite ime omrežja. Temu pravimo tudi
\emph{\acronym{SSID}} \emph{(Določilo zbirke storitve)}. Ime morate vnesti
natanko tako, kot je bilo podano. Če je ime ``Ubuntu-Brezžično'', vnos
``ubuntu-brezžično'' ne bo deloval, saj sta v pravem imenu črki ``U'' in
``B'' veliki črki.
  \item V polju \dropdown{Brezžična varnost} izberite eno od možnosti. Če je omrežje
odprto, pustite polje nastavljeno na ``Brez''. Če pravilne nastavitve za to
polje ne poznate, se s skritim omrežjem ne boste mogli povezati.
  \item Kliknite na gumb \button{Poveži}. Če je omrežje zavarovano, boste pozvani k
vnosu gesla. Če ste pravilno vnesli vse podrobnosti, se boste povezali z
omrežjem in na zaslonu prejeli obvestilo o uspeli povezavi.
\end{enumerate}

Tako kot z vidnimi brezžičnimi omrežji se bodo tudi nastavitve skritega
brezžičnega omrežja ob vzpostavitvi povezave shranile in brezžično omrežje
se bo prikazalo na seznamu shranjenih povezav.

\subsubsection{Onemogočanje in omogočanje brezžične kartice}

Privzeto je brezžični dostop omogočen, če imate na svojem računalniku
nameščeno brezžično mrežno kartico. V določenih okoljih (na primer v
letalih) boste morda morali brezžično mrežno kartico začasno onemogočiti. 

Za izklop brezžične kartice kliknite na ikono \application{Upravljalnika
omrežij} in odstranite izbiro možnosti \menu{Omogoči brezžično omrežje}. Vaš
brezžični radio bo izključen in računalnik ne bo več iskal brezžičnih
omrežij. 

Če želite ponovno omogočiti brezžično mrežno kartico, izberite možnost
\menu{Omogoči brezžično omrežje}. Ubuntu bo samodejno pričel z iskanjem
brezžičnih omrežij. V primeru da ste v dosegu shranjenega omrežja, boste
samodejno povezani.

Veliko sodobnih prenosnikov ima tudi fizično stikalo/gumb, vgrajen v ohišje,
ki zagotavlja način za hiter vklop/izklop brezžične omrežne kartice.

\subsubsection{Spreminjanje obstoječega brezžičnega omrežja}

Občasno boste morda želeli spremeniti nastavitve shranjenega brezžičnega
omrežja \dash na primer, ko se spremeni geslo brezžičnega omrežja.

Za urejanje shranjene brezžične povezave:

\begin{enumerate}
  \item Kliknite na ikono \application{Upravljalnika omrežja} in izberite
\menu{Urejanje povezav \ldots}
  \item Odprlo se bo okno \window{Omrežne povezave}. Kliknite na zavihek
\tab{Brezžično}.
  \item Privzeto so shranjena omrežja prikazana v časovnem zaporedju, tako da so
tista, s katerimi ste se povezali najbolj nedavno, na vrhu. Najdite omrežje,
ki ga želite urediti, kliknite nanj in kliknite na gumb \button{Uredi}.
  \item Ubuntu bo sedaj odprl okno \window{Urejanje \variable{ime povezave}}, kjer
je \variable{ime povezave} ime povezave, ki jo urejate. Okno bo prikazalo
številne zavihke.
  \item Nad zavihki je polje \textfield{Ime povezave}, kjer lahko spremenite ime
povezave, da jo boste lažje prepoznali.
  \item Če možnost \checkbox{Poveži samodejno} ni izbrana, bo Ubuntu zaznal
brezžično povezavo, vendar se ne bo poskusil povezati, dokler ni izbrana iz
menija \application{Upravljalnika omrežja}. Izberite ali odstranite izbiro
te možnosti, kot želite.
  \item V zavihku \tab{Brezžično} boste morda morali urediti polje
\textfield{\acronym{SSID}}. \acronym{SSID} je omrežno ime brezžične
povezave. Če to polje ni pravilno nastavljeno, se Ubuntu ne bo mogel
povezati z brezžičnim omrežjem.
  \item Pod \acronym{SSID} je polje \textfield{Način}. Način ``Infrastruktura''
pomeni, da se povezujete z brezžičnim usmerjevalnikom ali \glspl{Access
Point}. Način ``ad-hoc'' je primeren za povezavo z računalnika na računalnik
(kjer en računalnik souporablja povezavo drugega) in se pogosto uporablja v
naprednih primerih.
  \item V zavihku \tab{Brezžična varnost} lahko spremenite polje
\textfield{Varnost}. Izbira ``Brez''pomeni, da uporabljate odprto omrežje,
ki ne zahteva gesla. Druga izbira v tem zavihku morda zahteva dodatne
podatke:
  \begin{description}
    \item[\acronym{WEP} 40/128-bitni ključ] je stara varnostna nastavitev, ki jo uporabljajo nekatere starejše brezžične
naprave. Če vaše omrežje uporablja ta način varnosti, boste morali v polje
\textfield{Ključ}, ki se bo pojavilo ko je izbran ta način, vnesti ključ.
    \item [\acronym{WEP} 128-bitna šifrirna fraza] je starejša varnost, enaka kot
zgornja, vendar namesto ključa za povezavo uporabite šifrirno frazo.
    \item [\acronym{WPA} in \acronym{WPA2} Personal] je najpogostejši način za
brezžično mreženje. Ko enkrat izberete ta način, boste morali v polje
\textfield{Geslo} vnesti geslo.
    \item Če vaš skrbnik omrežja zahteva \acronym{LEAP}, dinamični \acronym{WEP} ali
podjetniški \acronym{WPA} in \acronym{WPA2}, boste za te načine povezave
potrebovali njegovo pomoč.
  \end{description}
  \item V zavihku \tab{Nastavitve \acronym{IP}v4} lahko spremenite polje
\textfield{Način} iz ``Samodejno (\acronym{DHCP})'' v ``Ročno'' ali enega od
ostalih načinov. Za nastavitev ročnih možnosti (znano tudi kot stalni
naslov) si poglejte zgornji odsek o ročni nastavitvi žične omrežne povezave.
  \item Ko ste končali s spreminjanjem povezave, kliknite \button{Shrani} za
shranitev sprememb in zaprite okno. Če želite zapreti okno brez shranjevanja
sprememb, lahko kadarkoli kliknete gumb \button{Prekliči}.
  \item Nato kliknite \button{Zapri} v oknu \window{Omrežne povezave} za vrnitev na
namizje.
\end{enumerate}

Po kliku \button{Uveljavi} bodo morebitne spremembe omrežne povezave imele
učinek nemudoma.

\subsection{Drugi načini povezave}

V Ubuntuju obstajajo tudi drugi načini povezovanja:

\begin{itemize}
 \item Z \application{Upravljalnikom omrežij} lahko nastavite mobilne širokopasovne
povezave za povezavo z Internetom preko ponudnika mobilne telefonije.
 \item Povežete se lahko z omrežji \acronym{DSL}, načinom povezovanja z Internetom
preko vaše telefonske linije skozi modem.
 \item Prav tako je z \application{Upravljalnikom omrežij} mogoče vzpostaviti
povezavo \acronym{VPN}. Te se najpogosteje uporabljajo za ustvarjanje varne
povezave s službenim omrežjem.
\end{itemize}

Navodila za ustvarjanje povezav z uporabo mobilnega širokopasovnega dostopa,
\acronym{DSL} ali \acronym{VPN} so izven obsega tega vodnika.

\indexend{Internet|povezovanje}

\section{Brskanje po spletu}

\credit{author}{(Mehmet Kani)}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-10-02}{candidate}

\indexstart{Internet!brskanje}
\indexstart{Firefox}

Ko ste povezani z Internetom, boste lahko brskali po spletu. Privzeti
brskalnik v Ubuntuju je Mozilla \application{Firefox}.

\screenshot{03-ubuntu-start-firefox.png}{ss:firefox-home-page}{Ubuntujeva privzeta domača stran za spletni brskalnik Firefox.} 

\subsection{Začenjanje Firefoxa}

Obstaja več načinov za zagon Firefoxa. Privzeto se ikona Firefox nahaja na
Zaganjalniku (navpična vrstica na levi strani zaslona). Izberite jo za
odprtje Firefoxa. Namesto tega lahko odprete pregledno ploščo (vrhnja ikona
na Zaganjalniku) in poiščete \userinput{firefox} z iskalnim poljem. Če ima
vaša tipkovnica gumb ``\acronym{WWW}'', ga lahko pritisnete za zagon
Firefoxa.

\subsection{Krmarjenje po spletnih straneh}

\subsubsection{Ogled vaše domače strani}

Ko zaženete Firefox, boste videli svojo domačo stran. Privzeto je to začetna
stran Ubuntu.

Za hiter obisk domače strani pritisnite \keystroke{Alt+Home} na tipkovnici
ali kliknite na ikono domov v Firefoxu.

\subsubsection{Krmarjenje na drugo stran}

\marginnote{\acronym{URL} računalniku pove kako nekaj najti na
Internetu\dash kot na primer dokument, spletno stran ali naslov
e-pošte. \acronym{WWW} pomeni svetovni splet, kar pomeni spletne strani. To
je najpogostejši način uporabe Interneta.} Za krmarjenje na novo spletno
stran morate vnesti njen Internetni naslov (znan tudi kot \acronym{URL}) v
vrstico mesta. \acronym{URL}-ji se običajno začnejo s
``\nolinkurl{http://}'', ki mu sledi eno ali več imen, ki določajo
naslove. En primer je ``\url{http://www.ubuntu.com/}.'' (Običajno lahko del
``http://`` izpustite, saj ga bo za vas izpolnil Firefox.)

\screenshot{03-firefox-location-bar.png}{ss:firefox-location-bar}{S tipkanjem v vrstico mesta lahko vnesete spletne naslove ali iščete po
Internetu.}

Za krmarjenje:

\begin{enumerate}
  \item Dvokliknite na vrstico mesta ali pritisnite \keystroke{Ctrl+L} za
poudarjanje \acronym{URL}-ja, ki je že tam.
  \item Vnesite \acronym{URL} strani, ki jo želite obiskati. Vneseni \acronym{URL}
zamenja morebitno besedilo, ki je že v vrstici mesta.
  \item Pritisnite tipko \keystroke{Enter}.
\end{enumerate}

Če ne poznate \acronym{URL}-ja, ki ga potrebujete, v iskalno vrstico desno
od vrstice mesta vnesite iskalni niz. Vaš prednostni iskalnik\dash privzeto
Google\dash bo vrnil seznam spletišč, med katerimi lahko izbirate (svojo
poizvedbo lahko vnesete tudi neposredno v vrstico mesta).

\subsubsection{Izbira povezave}

Večina spletišč vsebuje povezave, ki jih lahko izberete. Imenujemo jih
``hiperpovezave''. Hiperpovezava vam lahko omogoči premik na drugo stran,
prejem dokumenta, spremembo vsebine strani in več.

Za izbiro povezave:

\begin{enumerate}
  \item Premaknite miškin kazalec, dokler se ne spremeni v roko z iztegnjenim
kazalcem. To se zgodi, ko je kazalec nad povezavo. Večina povezav je
podčrtano besedilo, vendar pa so lahko povezave tudi v gumbih in slikah na
spletnih straneh.
  \item Enkrat kliknite na povezavo. Medtem ko Firefox nalaga stran povezave, se
bodo na dnu okna pojavila sporočila stanja.
\end{enumerate}

\subsubsection{Sledenje vašim korakom}

\marginnote{Za premik nazaj in naprej lahko uporabite tudi
\keystroke{Alt+puščica levo} in \keystroke{Alt+puščica desno}.} Če želite
obiskati stran, ki ste jo v preteklosti že obiskali, za to obstaja več
načinov.

\begin{itemize}
  \item Za korak eno stran nazaj ali naprej pritisnite gumb \button{Nazaj} ali
\button{Naprej} levo od vrstice mesta.
  \item Za pomik nazaj ali naprej za več kot eno stran kliknite in držite ustrezni
gumb. Videli boste seznam nedavno obiskanih strani. Za vrnitev na stran jo
izberite s seznama.
  \item Za seznam \acronym{URL}-jev, ki ste jih vnesli v vrstico mesta, pritisnite
puščico navzdol na desnem koncu vrstice mesta. Izberite stran s seznama.
  \item Za izbiro med stranmi, ki ste jih obiskali med trenutno sejo, odprite meni
\menu{Zgodovina} in izberite stran s seznama v spodnjem odseku menija.
  \item Za izbiro med stranmi, ki ste jih obiskali v zadnjih nekaj mesecih, odprite
\menu{Zgodovina\then Pokaži vso zgodovino} (ali pritisnite
\keystroke{Ctrl+Shift+H}). Firefox odpre okno \window{Knjižnica}, ki
prikazuje seznam map. Prva med njimi je ``Zgodovina.'' Za iskanje strani
izberite ustrezno podmapo ali v iskalno vrstico (zgoraj desno) vnesite
iskalni izraz. Za odprtje strani dvokliknite rezultat.
\end{itemize}

\subsubsection{Zaustavljanje in ponovno nalaganje}

\marginnote{Gumb \button{Ponovno naloži} je na desnem koncu vrstice mesta.}
Če se stran nalaga prepočasi ali je ne želite več gledati, pritisnite
\keystroke{Esc} za preklic nalaganja. Za ponovno nalaganje trenutne strani,
če se je morda od zadnjega nalaganja spremenila, pritisnite gumb
\button{Ponovno naloži} ali pritisnite \keystroke{Ctrl+R}. 

\subsubsection{Odpiranje novih oken}

Občasno boste želeli imeti odprto več kot eno okno brskalnika. To vam lahko
pomaga bolje organizirati vašo sejo brskanja ali ločiti spletne strani, med
katerimi brskate.

Novo okno lahko odprete na štiri načine:

\begin{itemize}
  \item V vrhnji vrstici izberite \menu{Datoteka\then Novo okno}.
  \item Pritisnite \keystroke{Ctrl+N}.
  \item Z desnim gumbom kliknite na ikono programa \application{Firefox} na
Zaganjalniku in iz menija izberite \dropdown{Odpri novo okno}.
  \item Kliknite na \application{Firefox}ovo ikono na zaganjalniku s srednjim
miškinim gumbom.
\end{itemize}

Ko se odpre novo okno, ga lahko uporabljate popolnoma enako kot prvo okno
\dash vključno s krmarjenjem in odpiranjem zavihkov. Odprete lahko več oken.

\subsubsection{Odpiranje povezave v novem oknu}

Včasih boste morda želeli klikniti na povezavo in oditi na drugo spletno
stran, a ne boste želeli zapreti izvirnika. To lahko storite tako, da
povezavo odprete v novem oknu.

Povezavo lahko odprete v novem oknu na dva načina:

\begin{itemize}
  \item Z desnim gumbom kliknite na povezavo in iz menija izberite \dropdown{Odpri
povezavo v novem oknu}.
  \item Pritisnite in držite tipko \keystroke{Shift}, ko kliknete na povezavo.
\end{itemize}

\subsection{Brskanje z zavihki}

Namesto odpiranja novih oken lahko uporabljate \emph{Brskanje z zavihki}.

\marginnote{Nov zavihek je neodvisen od drugih zavihkov na enak način, kot
je novo okno neodvisno od drugih oken. Zavihke in okna lahko enostavno
uporabljate skupaj\dash na primer eno okno lahko vsebuje zavihke z vašo
e-pošto, drugo okno pa vsebuje zavihke za vaše delo.} Brskanje z zavihki vam
omogoča odprtje več spletnih strani, ki so ena od druge neodvisne, v enem
oknu Firefox. To sprosti prostor na vašem namizju, saj vam ni treba odpreti
ločenega okna za vsako novo spletno stran. Strani lahko odprete, zaprete in
ponovno naložite, ne da bi morali preklopiti na drugo okno.

Med zavihki lahko hitro preklapljate s tipkovno bližnjico
\keystroke{Ctrl+Tab}.

\subsubsection{Odpiranje praznega zavihka}

Prazen zavihek lahko ustvarite na tri načine:

\begin{itemize}
  \item Kliknite na gumb \button{Odpri nov zavihek} (zeleni znak plus) desno od
zadnjega zavihka.
  \item V vrhnji vrstici odprite \menu{Datoteka\then Nov zavihek}.
  \item Pritisnite \keystroke{Ctrl+T}.
\end{itemize}

Ko ustvarite nov zavihek, bo ta vseboval prazno stran z vrstico mesta v
žarišču. Vnos spletnega naslova ali drugega iskalnega niza bo odprl
spletišče v novem zavihku.

\subsubsection{Odpiranje povezave v novem zavihku}

Včasih boste morda želeli klikniti povezavo in odpreti novo spletno stran, a
ne boste želeli zapreti izvirnika. To lahko storite tako, da odprete
povezavo v novem zavihku.

Obstaja več načinov za odprtje povezave v svojem
zavihku. \marginnote{Zavihek se vedno odpre ``v ozadju'', saj ostane
prikazan trenutni zavihek. Zadnji način (\keystroke{Ctrl+Shift}) je izjema,
saj nemudoma prikaže nov zavihek.}

\begin{itemize}
  \item Z desnim gumbom kliknite na povezavo in iz menija izberite \dropdown{Odpri
povezavo v novem zavihku}.
  \item Pritisnite in držite \keystroke{Ctrl}, ko kliknete povezavo.
  \item Kliknite povezavo s srednjim miškinim gumbom ali z levim in desnim miškinim
gumbom hkrati.
  \item Povlecite povezavo na prazen prostor v vrstici zavihkov ali na gumb
\button{Odpri nov zavihek}.
  \item Pritisnite in držite \keystroke{Ctrl+Shift}, ko kliknete povezavo.
\end{itemize}

\subsubsection{Zapiranje zavihka}

Ko ste končali z ogledom spletne strani v zavihku, ga lahko zaprete na
različne načine:

\begin{itemize}
  \item Kliknite na gumb \button{Zapri} na desni strani zavihka.
  \item Kliknite zavihek s srednjim miškinim gumbom ali miškinim koleščkom.
  \item Pritisnite \keystroke{Ctrl+W}.
  \item Desno kliknite na zavihek in izberite \dropdown{Zapri zavihek}.
\end{itemize}

\subsubsection{Obnovitev zaprtega zavihka}

Včasih lahko po nesreči zaprete napačen zavihek ali želite povrniti nedavno
zaprt zavihek. Zavihek lahko povrnete nazaj na enega od naslednjih dveh
načinov:

\begin{itemize}
  \item Pritisnite \keystroke{Ctrl+Shift+T} za ponovno odprtje najbolj nedavno
zaprtega zavihka.
  \item Izberite \menu{Zgodovina\then Nedavno zaprti zavihki} in izberite ime
zavihka za obnovitev.
\end{itemize}

\subsubsection{Spreminjanje vrstnega reda zavihkov}

Zavihek lahko premaknete na drugo mesto v vrstici zavihkov z vleko na novo
mesto z miško. Medtem ko vlečete zavihek, Firefox prikazuje novo mesto
zavihka z majhnim kazalnikom.

\subsubsection{Premikanje zavihka med okni}

Zavihek lahko premaknete v novo okno Firefox ali, če je že odprto, v drugo
okno Firefox.

Povlecite zavihek iz vrstice zavihkov in odprl se bo v novem oknu. Povlecite
zavihek iz vrstice zavihkov v vrstico zavihkov drugega okna Firefox in
premaknjen bo tja.

\subsection{Iskanje}

V Firefoxu lahko po spletu iščete brez obiska domače strani
iskalnika. Privzeto bo Firefox iskal po spletu z iskalnikom Google.

\subsubsection{Iskanje po spletu}

Za iskanje po spletu v Firefoxu vpišite nekaj besed v iskalno vrstico
Firefox. Če želite na primer najti podatke o \emph{Ubuntuju}:

\begin{enumerate}
  \item Premaknite kazalec v \textfield{iskalno vrstico} z miško ali pritiskom na
\keystroke{Ctrl+K}.
  \item Vpišite frazo \textfield{Ubuntu}. Vaš vnos zamenja morebitno besedilo, ki je
trenutno v iskalni vrstici.
  \item Pritisnite na povečevalno steklo ali \keystroke{Enter} za iskanje.
\end{enumerate}

Rezultati iskanja podjetja Google za ``Ubuntu'' se bodo pojavili v oknu
Firefox. 

\subsubsection{Izbira iskalnikov}

\marginscreenshot{03-searchbar-firefox.png}{ss:firefox-search-bar}{To so drugi iskalniki, ki jih lahko \dash privzeto \dash uporabite iz
iskalne vrstice Firefox.}

Če iskalnika Google ne želite uporabiti kot svojega iskalnika v iskalni
vrstici, lahko iskalnik, ki ga uporablja Firefox, spremenite.

Za spremembo prednostnega iskalnika pritisnite iskalni logotip (na levi
strani iskalne vrstice\dash privzeto je to Google) in izberite želeni
iskalnik. Nekateri iskalniki, kot so Bing,  Google in Yahoo, iščejo po
celotnem spletu. Drugi, kot sta Amazon in Wikipedia, iščejo samo po
določenih spletiščih. 


\subsubsection{Iskanje besed, izbranih na spletni strani}

Včasih boste morda želeli iskati frazo, ki jo vidite na spletni
strani. Frazo lahko kopirate in prilepite v iskalno vrstico, vendar obstaja
hitrejši način.

\begin{enumerate}
  \item Poudarite besedo ali frazo na spletni strani z levim miškinim gumbom.
  \item Desno kliknite poudarjeno besedilo in izberite \dropdown{Išči [Iskalnik] za
[vaše izbrane besede]}. 
\end{enumerate}

Firefox poudarjeno besedilo poda iskalniku in odpre nov zavihek z rezultati.

\subsubsection{Iskanje znotraj strani}

\screenshot{03-firefox-find-bar.png}{ss:firefox-find-toolbar}{Z \button{Orodno vrstico iskanja} lahko iščete znotraj spletnih strani.}

Morda boste želeli najti določeno besedilo v spletni strani, ki si jo
ogledujete. Za iskanje besedila znotraj trenutne strani v Firefoxu:

\begin{enumerate}
  \item Izberite \menu{Uredi \then Najdi} ali pritisnite \keystroke{Ctrl+F} za
odprtje \textfield{orodne vrstice iskanja} na dnu Firefoxa.
  \item Vnesite svojo iskalno poizvedbo v polje \button{Najdi} v orodni vrstici
iskanja. Iskanje se začne samodejno, takoj ko vnesete nekaj v polje.
  \item Ko Firefox iskano besedilo najde na spletni strani, lahko:
  \begin{itemize}
    \item kliknete na \button{Pojdi naprej} za iskanje besedila, ki je pod trenutnim
mestom kazalke.
    \item kliknete na \button{Pojdi nazaj} za iskanje besedila, ki je nad trenutnim
mestom kazalke.
    \item kliknete na \button{Označi vse} za poudarjanje vseh pojavitev vaših iskanih
besed na trenutni strani.
    \item izberete možnost \checkbox{Razlikuj velike/male črke} za omejitev iskanja na
besedilo, ki ima enako velikost črk kot vaše iskane besede.
  \end{itemize}
\end{enumerate}

Za ponovno hitro iskanje iste besede ali fraze pritisnite \keystroke{F3}.

Odprtje \textfield{orodne vrstice iskanja} lahko tudi povsem preskočite.

\begin{enumerate}
  \item Vklopite ustrezno možnost dostopnosti z  \menu{Uredi\then Možnosti\then
Napredno\then Splošno\then Dostopnost\then Iskanje besedila, ko začnem
tipkati\then Zapri}.
  \item Sedaj se bo ob vnosu besedila iskanje začelo samodejno, če kazalec ni v
besedilnem polju.
\end{enumerate}

\subsection{Celozaslonski ogled spletnih strani}

Za prikaz več spletne vsebine na zaslonu lahko uporabite \emph{Celozaslonski
način}. Celozaslonski način skrije vse, razen glavne vsebine. Za omogočitev
Celozaslonskega načina izberite \menu{Pogled \then Celozaslonski način} ali
pritisnite \keystroke{F11}. Medtem ko ste v celozaslonskem načinu, za prikaz
\acronym{URL}-ja in iskalnih vrstic premaknite miško na vrh zaslona.

Pritisnite \keystroke{F11} za vrnitev v običajni način.

\subsection{Kopiranje in shranjevanje spletnih strani}

S Firefoxom lahko kopirate del strani in ga prilepite drugam ali shranite
stran ali del strani kot datoteko na svoj računalnik.

\subsubsection{Kopiranje dela strani}

Za kopiranje besedila, povezav ali slik s strani:

\begin{enumerate}
  \item Poudarite besedilo in slike z miško.
  \item Desno kliknite na poudarjeno besedilo in kliknite \dropdown{Kopiraj} ali
pritisnite \keystroke{Ctrl+C}.
\end{enumerate}

Za kopiranje ene same slike je ni treba poudariti. Samo desno kliknite na
sliko in izberite \dropdown{Kopiraj}.

Rezultate lahko prilepite v drug program, kot je \application{LibreOffice}.

\subsubsection{Kopiranje povezave}

Za kopiranje povezave (\acronym{URL}) slike ali besedila s strani:

\begin{enumerate}
  \item Postavite kazalec nad besedilo, povezavo ali sliko. Miškin kazalec se
spremeni v iztegnjeni kazalec.
  \item Desno kliknite povezavo ali sliko za odprtje pojavnega menija.
  \item Izberite \dropdown{Kopiraj povezavo mesta}.
\end{enumerate}

Povezavo lahko prilepite v druge programe ali v Firefoxovo vrstico mesta.

\subsubsection{Shranjevanje cele ali dela strani}

Za shranitev cele strani v Firefoxu:

\begin{enumerate}
  \item V vrhnji vrstici Izberite \menu{Datoteka \then Shrani stran kot} ali
pritisnite \keystroke{Ctrl+S}. Firefox odpre okno \window{Shrani kot}.
  \item Izberite mesto za shranjeno stran.
  \item Vnesite ime datoteke spletne strani.
  \item Pritisnite gumb \button{Shrani}.
\end{enumerate}

Za shranitev slike s strani:

\begin{enumerate}
  \item Postavite miškin kazalec nad sliko.
  \item Desno kliknite sliko in izberite \dropdown{Shrani sliko kot}. Firefox odpre
okno \window{Shranjevanje slike}.
  \item Izberite mesto za shranjeno sliko.
  \item Vnesite ime datoteke slike.
  \item Pritisnite gumb \button{Shrani}.
\end{enumerate}

\subsection{Sprememba domače strani}

Firefox ob odprtju prikaže \emph{domačo stran}. Privzeto je to začetna stran
Ubuntu. Privzeto stran lahko spremenite na drugo ali celo več drugih strani.

\screenshot{03-firefox-preferences.png}{ss:firefox-preferences}{V tem oknu lahko spremenite nastavitve Firefox.}

Za spremembo domače strani:

\begin{enumerate}
  \item Obiščite stran, ki jo želite nastaviti za svojo novo domačo stran. Če
želite, da Firefox ob zagonu odpre več kot en zavihek, odprite nov zavihek
in obiščite dodatno stran tolikokrat, kolikor želite. \marginnote{Domačo
stran lahko nastavite tudi z vnosom naslovov, ki naj se odprejo v
\textfield{Domača stran}. Strani, ki naj bodo odprte v ločenih zavihkih,
ločite  z znakom ``|''.}
  \item Izberite \menu{Uredi \then Možnosti\then Splošno\then Zagon\then Uporabi
trenutne strani\then Zapri}.
\end{enumerate}

\subsection{Nastavitve prejemanja}

\marginnote{Okno \emph{Prejemi} prikazuje napredek datotek, ki se trenutno
prejemajo, in izpiše seznam datotek, ki so bile prejete v
preteklosti. Uporabite ga lahko za odpiranje ali ponoven prejem datotek.} V
\menu{Uredi \then Možnosti\then Splošno\then Prejemi} lahko skrijete ali
prikažete okno Prejemi, nakažete Firefoxu, kam naj shrani prejete datoteke
in ali naj vas ob vsakem prejemu vpraša za potrditev.

\subsection{Zaznamki}

Morda se boste med brskanjem po spletu želeli vrniti na določene spletne
strani, ne da bi si morali zapomniti \acronym{URL}. To storite tako, da
ustvarite \emph{zaznamek} strani. Zaznamki so shranjeni v brskalniku in jih
lahko uporabite za poznejše ponovno odpiranje spletnih strani.

\subsubsection{Ustvarjanje zaznamka strani}

Ko obiščete spletno stran, lahko njeno mesto shranite tako, da ustvarite
zaznamek. Obstajata dva načina za ustvarjanje zaznamka strani:

\begin{itemize}
  \item V vrhnji vrstici izberite \menu{Zaznamki \then Ustvari zaznamek te strani}
ali pritisnite \keystroke{Ctrl+D}. Odpre se okno, ki vam omogoča vnos
opisnega imena zaznamka in mesto za shranjevanje (med zaznamki
brskalnika). Pritisnite na gumb \button{Shrani}.
  \item Pritisnite na \emph{zvezdico} na desni strani vrstice mesta. Obarvala se bo
rumeno. To zaznamek shrani v mapo \emph{Nerazvrščeni zaznamki}.
\end{itemize}

\subsubsection{Odpiranje strani s pomočjo zaznamkov}

Za odpiranje strani s pomočjo zaznamkov kliknite \menu{Zaznamki} v vrhnji
vrstici in izberite zaznamek. Zaznamek bo odprt v trenutnem zavihku.

\advanced{Zaznamke, vključno z nerazvrščenimi zaznamki, lahko prikažete v stranski
vrstici levo od okna brskalnika. Izberite \menu{Pogled\then Stranska
vrstica\then Zaznamki} ali pritisnite \keystroke{Ctrl+B}. Za zaprtje
stranske vrstice ponovite dejanje za njen prikaz ali pritisnite gumb
\button{zapri} na njenem vrhu.}

\subsubsection{Izbris ali urejanje zaznamka}

Izbris ali urejanje zaznamka lahko naredite na naslednja načina:

\begin{itemize}
  \item Če si stran že ogledujete, bo zvezdica v vrstici mesta rumena. Pritisnite
nanjo. Firefox odpre majhno pojavno okno, kjer lahko \button{Odstranite
zaznamek} ali pa ga uredite.
  \item Izberite \menu{Zaznamki\then Pokaži vse zaznamke} ali pritisnite
\keystroke{Shift+Ctrl+O}. V oknu, ki se odpre, lahko krmarite do
zaznamkov. Izberite zaznamek, ki ga želite spremeniti. Za izbris desno
kliknite in izberite \dropdown{Izbriši} ali pritisnite tipko
\keystroke{Delete} na tipkovnici. Za urejanje spremenite podrobnosti, ki so
prikazane na dnu okna.
\end{itemize}

\subsection{Zgodovina}

Kadarkoli brskate po spletu, Firefox shrani vašo zgodovino brskanja. To vam
omogoča vrnitev na spletno stran, ki ste jo nedavno obiskali, brez potrebe
po pomnjenju ali ustvarjanju zaznamka do \acronym{URL}-ja strani.

Za ogled najbolj nedavne zgodovine iz vrhnje vrstice odprite meni
\menu{Zgodovina}. Meni prikazuje več spletnih strani, ki ste si jih najbolj
nedavno ogledali. Izberite eno od strani za vrnitev nanjo.

Za ogled celotne zgodovine:

\begin{itemize}
  \item Izberite \menu{Pogled\then Zgodovina} ali pritisnite \keystroke{Ctrl+H} za
ogled zgodovine v stranski vrstici (to zamenja orodno vrstico zaznamkov, če
je odprta). (Za skritje stranske vrstice pritisnite gumb \button{zapri} na
njenem vrhu ali ponovno izvedite dejanje za njen prikaz.)
  \item Za ogled zgodovine v pojavnem oknu izberite \menu{Zgodovina\then Pokaži vso
zgodovino} ali pritisnite \keystroke{Shift+Ctrl+H}.
\end{itemize}

Vaša zgodovina brskanja je kategorizirana kot ``Danes'', ``Včeraj'',
``Zadnjih 7 dni'', ``Ta mesec'', zadnjih pet mesecev po imenu in ``Starejše
kot 6 mesecev''. Če zgodovina za kategorijo ne obstaja, ne bo na
seznamu. Izberite eno od kategorij datumov za njeno razširitev in prikaz
strani, ki ste jih obiskali v tistem času. Ko najdete želeno stran, kliknite
nanjo za ponoven prikaz.

Stran lahko iščete po njenem naslovu ali \acronym{URL}-ju. Vnesite nekaj črk
iz ene ali več besed ali \acronym{URL}-ja v polje \textfield{Iskanje} na
vrhu stranske vrstice zgodovine. Stranska vrstica prikazuje seznam spletnih
strani, ki se ujemajo z iskanimi besedami. Izberite želeno stran. (To lahko
naredite celo v vrstici mesta, kar vam prihrani odpiranje stranske vrstice
ali pojavnega okna Zgodovina.)

\subsection{Brisanje zasebnih podatkov}

Firefox shrani podatke le na vašem računalniku. Morda boste ne glede na to,
če si s kom delite računalnik, želeli občasno pobrisati vse zasebne podatke.

Izberite \menu{Orodja\then Počisti nedavno zgodovino} ali pritisnite
\keystroke{Shift+Ctrl+Delete}. Izberite \dropdown{Časovni obseg za
čiščenje}, pod \button{Podrobnosti} izberite predmete za izbris in
pritisnite \button{Počisti zdaj}.

\subsection{Preprečevanje shranjevanja zasebnih podatkov Firefoxu}

Začnete lahko ``zasebno brskanje'', kjer Firefox ničesar ne bo trajno
shranil. To traja tako dolgo, dokler zasebnega brskanja ne izklopite ali
ponovno ne zaženete Firefoxa.

Izberite \menu{Orodja\then Začni zasebno brskanje} ali pritisnite
\keystroke{Shift+Ctrl+P}. Pritisnite gumb \button{Začni zasebno brskanje} za
potrditev. Dokler ostanete v tem načinu, Firefox ne bo shranjeval zgodovine
brskanja, prejemov, obrazcev ali iskanja, piškotkov ali predpomnjenih
datotek. Ustvarjeni zaznamki in prejete datoteke bodo ohranjene.

Za končanje zasebnega brskanja ponovite \menu{Orodja\then Začni zasebno
brskanje} ali \keystroke{Shift+Ctrl+P}.


\indexend{Firefox}

\subsection{Uporaba drugega spletnega brskalnika}

\screenshot{03-preferred-applications.png}{ss:preferred-applications}{V \application{Privzeti programi} lahko spremenite privzeti brskalnik.}

Če boste namestili drug spletni brskalnik, ga boste morda želeli uporabiti
kot privzeti brskalnik, ko kliknete na povezave v e-pošti, hipnih sporočilih
in drugih mestih. Canonical podpira \application{Firefox} in
\application{Chromium} (Googlova odprtokodna različica Chrome), vendar lahko
izbirate tudi med številnimi drugimi brskalniki.

Za spremembo prednostnega brskalnika iz vrhnjega pulta odprite
\menu{Kazalnik seje} in odprite \menu{Sistemske nastavitve\then
Podrobnosti\then Privzeti programi}. V spustnem meniju \dropdown{Splet}
izberite prednostni brskalnik.

\indexend{Internet!brskanje}

\section{Branje in sestavljanje e-pošte}\label{Thunderbird}

\credit{author}{Richard Hernandez}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-08-12}{review}

\subsection{Uvod v \application{Thunderbird}}

\application{Thunderbird} je odjemalec e-pošte, ki ga razvija Mozilla in je
enostaven za nastavitev in uporabo. Je brezplačen, hiter in vsebuje ogromno
uporabnih zmožnosti. Tudi če ste novi v Ubuntuju in
\application{Thunderbirdu}, boste v zelo kratkem času lahko preverili pošto
in ostali v stiku s prijatelji in družino. 

\subsection{Nastavitev Thunderbird}
\index{e-pošta|see{Thunderbird}}
\indexstart{Thunderbird}
\index{Thunderbird!nastavitev}


V zgornjem desnem kotu namizja Ubuntu boste v  \glspl{notification area}
videli ikono ovojnice. To je \define{meni sporočanja}. Od tu lahko zaženete
\application{Thunderbird} s klikom na \button{Nastavi pošto}. Namesto tega
lahko kliknete gumb Ubuntu v zgornjem levem kotu zaslona na vrhu
zaganjalnika ter s tem prikličete pregledno ploščo in v iskalno polje
vpišete \userinput{thunderbird}. Ko se \application{Thunderbird} odpre, vas
bo pozdravil s pojavnim oknom, ki vas bo pozvalo k nastavitvi računa
e-pošte.

\screenshot{03-thunderbird-mail-account-setup.png}{ss:Thunderbird}{Nastavitev Thunderbird}

Če v Thunderbirdu veljaven račun e-pošte ni nastavljen, se bo na prvem
zaslonu pojavilo uvodno sporočilo iz Mozille, ki vas vabi k nastavitvi
računa e-pošte pri bližnjem krajevnem ponudniku storitev. Za namene teh
navodil predpostavljamo, da že imate naslov e-pošte, zato lahko kliknete na
gumb \button{Preskoči to in uporabi moj obstoječi naslove e-pošte} v
spodnjem desnem kotu zaslona.

Na naslednjem zaslonu z naslovom \menu{Nastavitev računa pošte} vnesite
svoje ime v prvo besedilno polje, naslov e-pošte v drugo besedilno polje (na
primer uporabnik@domena.com) in svoje geslo e-pošte v tretje besedilno
polje.

Po končanju kliknite na gumb \button{Nadaljuj}. \marginnote{Če
\application{Thunderbird} spodleti pri ustvarjanju računa, ga boste morda
morali nastaviti ročno s podatki, ki vam jih je posredoval vaš ponudnik
e-pošte ter ponudnik storitve interneta. Če še vedno ne bo mogoče nastaviti
računa, lahko poiščete pomoč od članov skupnosti na naslovu
\url{http://ubuntuforums.org}.}  \application{Thunderbird} bo za vas
samodejno nastavil račun e-pošte. Ko \application{Thunderbird} konča z
zaznavanjem nastavitev e-pošte, kliknite \button{Ustvari račun} in
\application{Thunderbird} bo postoril ostalo. Prav tako lahko nastavite
\application{Thunderbird} kot svoj privzeti bralnik novic in \acronym{RSS} z
označenjem polj v pojavnem oknu, ki se prikaže po kliku na ustvari račun. Če
nočete videti tega sporočilnega polja vsakič, ko začnete
\application{Thunderbird}, preprosto odstranite izbiro \checkbox{Vedno
izvedi to preverjanje med začenjanjem Thunderbirda}. Sedaj ste pripravljeni
na uporabo programa \application{Thunderbird}.

\subsection{Delovna površina Thunderbird}
Sedaj, ko imate račun e-pošte nastavljen, spoznajte delovno površino
\application{Thunderbird}. \application{Thunderbird} je zasnovan, da bi bil
uporabniku prijazen in enostaven za krmarjenje. Ko odprete program, boste
videli glavno delovno površino z mapami vaše e-pošte (okno vseh map) na
levi. Na desni strani zaslona boste videli dve okni. Zgornje desno okno
prikazuje seznam vaše prejete pošte in spodnje desno okno prikazuje e-pošto,
ki jo trenutno gledate. Velikost teh oken lahko enostavno spremenite, kot
vam ustreza. Za spremembo velikosti oken levo kliknite in držite ločilno
vrstico, ki loči dve okni in povlecite vrstico navzgor ali navzdol na želeno
mesto. V oknu \define{Vse mape} lahko vidite poštne mape. Ta okno lahko
vključuje tudi:

\begin{description}
  \item[Prejeto] Tukaj je vaša e-pošta shranjena in lahko do nje dostopate.
  \item[Mapa naslovov e-pošte] Eno od teh map boste videli za vsakega od
nastavljenih računov e-pošte. 
  \item[Osnutki] Tukaj so shranjeni osnutki e-pošte.
  \item[Poslana pošta] Tukaj je shranjena e-pošta, ki ste jo poslali.
  \item[Neželena pošta] Tukaj je shranjena e-pošta, za katero Thunderbird sumi, da
je neželena. Lahko jo preverite in se prepričate, da niste izgubili pomembne
e-pošte.
  \item[Smeti] Tukaj so shranjena sporočila, ki jih pobrišete, zato da lahko še
enkrat preverite, da niste po nesreči izbrisali pomembne e-pošte (tudi ena
od krajevnih map).
  \item[Pomembno] Tukaj je shranjena e-pošta, ki ste jo označili kot pomembno.
  \item[Označeno z zvezdico] Tukaj je shranjena e-pošta, ki ste jo označili z
zvezdico.
  \item[Osebno] Tukaj je shranjena e-pošta, ki ste jo označili kot osebno.
  \item[Potrdila] Sem lahko premaknete pomembna potrdila. 
  \item[Potovanje] To mapo lahko uporabite za shranjevanje e-pošte potovanja, kot
so časi letov in rezervacije.
  \item[Delo] Tukaj lahko shranite delovno e-pošto, da ostane ločena od osebne
e-pošte. 
  \item[Odhodna pošta] Tukaj je shranjena e-pošta, ki se pošilja (tudi ena od
krajevnih map).
\end{description}

Čez vrh delovnega prostora programa \application{Thunderbird} lahko vidite
štiri nadzorne gumbe, \button{Prejmi pošto}, \button{Sestavi},
\button{Imenik}, in \button{Oznaka}. Ti so uporabljeni za pridobitev vaše
pošte, sestavljanje vaše pošte, dostop do imenika in označevanje vaših
sporočil e-pošte.

V zgornjem desnem kotu okna \define{Vse mape} boste videli nabor gumbov za
hitro filtriranje, \button{Neprebrano}, \button{Označeno z zvezdico},
\button{Stik}, \button{Oznake}, in \button{Priloga}. Te gumbe lahko
uporabite za filtriranje sporočil e-pošte, tako da lahko vidite samo
neprebrano pošto, priljubljeno pošto (označeno z zvezdico), pošto od ljudi,
ki so v vašem imeniku, pošto, ki ste jo označili, in pošto, ki vsebuje
priloge. 

Če ste navajeni na bolj tradicionalno namizje in imate
\application{Thunderbird} razpet čez cel zaslon, se morda sprašujete, kje se
nahajajo meniji. Še vedno so prisotni. Če želite dostopati do njih,
premaknite miško na vrh zaslona in videli boste poznane menije:
\menu{Datoteka}, \menu{Uredi}, \menu{Pogled}, \menu{Pojdi},
\menu{Sporočilo}, \menu{Orodja} in \menu{Pomoč}. 

Na vrhu okna, ki prikazuje e-pošto, lahko vidite šest gumbov dejanj,
\button{Odgovori}, \button{Odgovori vsem}, \button{Posreduj},
\button{Arhiviraj}, \button{Neželeno} in \button{izbriši}. Ti gumbi so zelo
priročni za hitro odgovarjanje na e-pošto, posredovanje e-pošte tretji
osebi, arhiviranje (ustvarjanje varnostne kopije) e-pošte, označevanje
e-pošte kot neželene in hiter izbris e-pošte. Levo od teh gumbov hitrih
dejanj boste videli podrobnosti o e-pošti, ki si jo ogledujete, kar
vključuje ime pošiljatelja, zadevo e-pošte, naslov odgovora in prejemnika
e-pošte.

\subsection{Uporaba imenika}

Na vrhu osrednjega delovnega prostora boste videli gumb
\button{Imenik}. Kliknite na ta gumb za dostop do svojega imenika. Ko se
imenik odpre, boste videli okno imenika. Od tukaj lahko enostavno
organizirate svoje stike. Na vrhu okna imenika boste videli pet gumbov,
\button{Nov stik}, \button{Nov seznam}, \button{Lastnosti},
\button{Sestavi}, in \button{Izbriši}. Ti delujejo na naslednje načine:

\begin{description}
  \item[Nov stik] Ta gumb vam omogoča dodajanje novega stika in dodajanje toliko podrobnosti,
kolikor želite, vključno z imenom, vzdevkom, naslovom, e-pošto, dodatno
e-pošto, prikaznim imenom, službeno številko, domačo številko, faksom,
pozivnikom in številko mobilnega telefona.
  \item[Nov seznam] Ta gumb vam omogoča dodajanje seznamov, kot so družina,
prijatelji, znanci, itn., za razvrščanje vaših stikov.
  \item[Lastnosti] Ta gumb vam omogoča preimenovanje imena vašega imenika. Privzeto
ime je \define{osebni imenik}, toda preimenujete ga lahko, kakor ustreza
vam.
  \item[Napiši] Ta gumb vam omogoča hitro pošiljanje e-pošte izbranim stikom brez
potrebe po vračanju nazaj v osrednji delovni prostor programa
\application{Thunderbird}. Preprosto izberite stik s seznama stikov in za
pisanje e-pošte stiku kliknite gumb \button{Napiši}.
  \item[Izbriši] Ta gumb vam omogoča hiter izbris stika iz imenika. Preprosto
izberite stik, ki ga želite izbrisati, in pritisnite \button{Izbriši} za
odstranitev stika iz imenika.
\end{description}

\subsection{Preverjanje in branje sporočil}

\application{Thunderbird} bo samodejno preveril vaš račun za nova sporočila
e-pošte vsakih deset minut. Če želite kadarkoli ročno preveriti za nova
sporočila, levo kliknite na gumb \button{Prejmi pošto} v zgornjem levem kotu
delovne površine. \application{Thunderbird} bo vaš račun e-pošte preveril za
nova sporočila in jih prejel.

Medtem ko se prejema, se bo nova e-pošta pojavila v oknu sporočil na desni
strani delovne površine. Ko kliknite na eno od sporočil e-pošte, se bo
pojavilo v oknu pod seznamom e-pošte. Če želite sporočilo e-pošte videti v
celem oknu, levo dvokliknite na sporočilo e-pošte. \application{Thunderbird}
bo e-pošto prikazal v celem oknu v lastnem zavihku.

\marginnote{\emph{Oddaljena vsebina} predstavlja del e-pošte, ki morda
gostuje drugje. Oddaljena vsebina je lahko video ali zvok, najpogosteje pa
je grafika ali vsebina \acronym{HTML}. Zaradi varnosti vas bo
\application{Thunderbird} vprašal, ali si želite ogledati oddaljeno
vsebino.} Na vrhu odprtega sporočila e-pošte boste videli podatke o e-pošti
in pet gumbov hitrih dejanj, \button{Odgovori}, \button{Naprej},
\button{Arhiviraj}, \button{Neželeno} in \button{Izbirši}. Če e-pošta
vsebuje oddaljeno vsebino, boste videli sporočilo, ki vas bo vprašalo, ali
želite e-pošto prikazati ali ne.

Morda boste želeli e-pošto občasno filtrirati. To lahko s programom
\application{Thunderbird} enostavno storite. Ko je e-pošta izbrana in jo
želite označiti, kliknite na gumb \button{Označi} in prikazal se bo spustni
seznam. V spustnem seznamu boste imeli možnosti \menu{Odstrani vse oznake}
ali \menu{Označi kot \ldots}, \menu{Pomembno}, \menu{Delo}, \menu{Osebno},
\menu{Opravki}, \menu{Pozneje}. Za ustvarjanje oznak, ki so bolje
prilagojene vašim potrebam, lahko uporabite \menu{ustvari novo oznako}.

\subsection{Sestavljanje sporočil}

Za sestavo novega sporočila e-pošte, kliknite na gumb \button{Napiši} v
zgornjem levem predelu delovne površine. To bo odprlo novo okno, kjer lahko
sestavite e-pošto. V polje \textfield{Za:} vnesite ciljne naslove
e-pošte\dash stike, ki jim želite poslati e-pošto. Če želite e-pošto poslati
več stikom, njihove naslove ločite z vejico.

Če je stik, ki mu pišete, v vašem imeniku, ga lahko naslovite po
imenu. Začnite z vnašanjem imena stika in \application{Thunderbird} bo pod
vašim besedilom prikazal seznam stikov e-pošte. Ko vidite stik, ki mu
nameravate poslati pošto, kliknite na njegov naslov e-pošte ali pa za izbiro
naslova uporabite smerno puščico navzdol in nato pritisnite \button{Enter}.

Če želite nekaterim stikom poslati kopijo (Kp), kliknite na polje
\textfield{Za:} in izberite \textfield{Kp:}. Stiki, ki so izpisani v
vrsticah \textfield{Za:} in \textfield{Kp:}, bodo prejeli e-pošto in bodo
videli preostale stike, katerim je bila e-pošta poslana. Če želite e-pošto
poslati nekaterim stikom, ne da bi razkrili, komu je bila poslana e-pošta,
lahko pošljete skrito kopijo ali \textfield{Skp:}. Za omogočitev
\textfield{Skp} kliknite na polje \textfield{Za:} in izberite
\textfield{Skp:}. Vsi stiki, vneseni v polje \textfield{Skp:} bodo sporočilo
prejeli, vendar nihče od prejemnikov ne bo videl imen ali naslovov e-pošte
stikov v vrstici \textfield{Skp:}.

Namesto tipkanja naslovov e-pošte ali imen stikov, ki jim želite poslati
e-pošto, lahko stike izberete iz imenika. Za filtriranje seznama stikov
začnite s tipkanjem prvih nekaj črk imena ali priimka stika v polje
\textfield{Za:}. Ko najdete stik, ki mu želite poslati e-pošto, kliknite na
njegovo ime na seznamu. Če ste stik dodali pomotoma, njegov naslov izbrišite
in vnesite pravi naslov.

Zadevo za e-pošto lahko vnesete v polje \textfield{Zadeva}. Sporočila imajo
zadevo, da lahko prejemnik določi splošno vsebino e-pošte, ko pogleda na
seznam sporočil. \marginnote{Če v e-pošto ne želite vključiti zadeve, vas bo
\application{Thunderbird} obvestil o njeni izpustitvi.} Vsebino sporočila
vnesite v veliko besedilno polje pod zadevo. Količina besedila, ki jo lahko
vnesete, je praktično neomejena.

Privzeto bo \application{Thunderbird} samodejno zaznal pravilno obliko za
vašo e-pošto, vendar jo lahko spremenite s klikom na \button{Možnosti}, nato
klikom na \menu{Oblika} ter izbiro želene možnosti s seznama. Izbirate lahko
med \emph{Samodejno zaznaj}, \emph{Le običajno besedilo}, \emph{Le obogateno
besedilo (HTML)} in \emph{Običajno in obogateno besedilo (HTML)}.

Ko ste končali s sestavljanjem e-pošte, kliknite na gumb \button{Pošlji} v
orodni vrstici okna. Vaše sporočilo bo postavljeno v odhodni predal in
poslano želenemu prejemniku. 

\subsection{Prilaganje datotek}
Včasih boste morda želeli svojim stikom poslati datoteke. Za pošiljanje
boste morali datoteke priložiti sporočilu e-pošte. \marginnote{E-pošti lahko
priložite kar nekaj različnih vrst datotek, toda bodite previdni glede
velikosti prilog! Če so prevelike, bodo nekateri sistemi zavrnili e-pošto in
prejemnik je ne bo nikdar dobil!} Za prilogo datoteke e-pošti, ki jo
sestavljate, kliknite na gumb \button{Pripni}. Ko se odpre novo okno,
izberite datoteko, ki jo želite poslati, in kliknite \button{Odpri}. Ko
boste kliknili pošlji, bo izbrana datoteka priložena e-pošti.

\subsection{Odgovarjanja na sporočila}
Poleg sestavljanja novih sporočil lahko tudi odgovarjate na sporočila, ki
jih prejmete. Obstajajo tri vrste odgovorov e-pošte:

\begin{description}
  \item[Odgovori \textup{ali} Odgovori pošiljatelju] pošlje vaš odgovor samo pošiljatelju sporočila, kateremu odgovarjate.
  \item[Odgovori vsem] pošlje vaš odgovor pošiljatelju sporočila in vsem
naslovnikom v poljih \textfield{Za:} in \textfield{Kp:}.
  \item[Posreduj] vam dovoli pošiljanje sporočila drugim stikom z vsemi dodatnimi
komentarji, ki jih želite dodati.
\end{description}

Če želite uporabiti katerega koli od teh načinov, kliknite na sporočilo, na
katerega želite odgovoriti, in kliknite na gumb \button{Odgovori},
\button{Odgovori vsem} ali \button{Posreduj} v orodni vrstici
sporočila. \application{Thunderbird} bo odprl okno za odgovor. To okno bi
moralo izgledati enako kot okno za sestavo novih sporočil, toda
\textfield{Za:}, \textfield{Kp:}, \textfield{Zadeva:} in osrednja polja
vsebine sporočila morajo biti izpolnjena iz sporočila, kateremu
odgovarjate. Uredite \textfield{Za:}, \textfield{Kp:}, \textfield{Skp:},
\textfield{Zadeva:} ali osrednje telo sporočila, kot se vam zdi primerno. Ko
je vaš odgovor končan, kliknite na gumb \button{Pošlji} v orodni
vrstici. Vaše sporočilo bo postavljeno v \emph{Odhodni predal} in bo
poslano. 

\indexend{Thunderbird}

\section{Uporaba hipnega sporočanja}
\label{sec:instant-messaging}

\credit{author}{Mehmet Kani}{13.10}
\credit{editor}{Andrew Montag}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-10-1}{candidate}


\index{hipno sporočanje|see{Empathy}}
\indexstart{Empathy}

\marginscreenshot{03-emp-launcher-icon.png}{ss:emp-launcher-icon}{To je ikona, ki jo Empathy prikazuje na Zaganjalniku.}

Hipno sporočanje vam omogoča, da se na spletu pogovarjate z ljudmi v realnem
času. Ubuntu vključuje program \application{Empathy}, ki vam omogoča, da s
pomočjo hipnega sporočanja ostanete povezani s svojimi
stiki. \application{Empathy} se lahko poveže z več omrežji hipnega
sporočanja, kot so Facebook, Google Talk, Windows Live, Salut, Jabber,
Yahoo! in \acronym{AIM}. Za začenjanje programa \application{Empathy}
odprite \menu{Meni sporočanja} (ikona ovojnice v menijski vrstici), nato
izberite \menu{Klepet}. \application{Empathy} bo v meniju sporočanja viden
šele po prvem zagonu (glejte spodaj).

\screenshot{03-emp-open-from-menubar.png}{ss:03-emp-open-from-menubar}{Dostop do programa Empathy preko menija sporočanja v menijski vrstici.}






\subsection{Prvi zagon programa Empathy}
\index{Empathy!nastavitev}
\index{Empathy!dodajanje računov}

Za prvi zagon \application{Empathy} uporabite pregledno ploščo (oglejte si
\seclink{sec:dash}). Ob prvem zagonu boste videli zaslon, podoben tistemu na
sliki~\ref{ss:03-emp-first-run}. Ob prvem zagonu še \application{Empathy} ne
pozna vaših računov hipnega sporočanja.

\screenshot{03-emp-first-run.png}{ss:03-emp-first-run}{Ko prvič odprete Empathy, bi morali videti okno, podobno temu oknu.}

\subsection{Dodajanje računov}

\warning{Imeti morate obstoječe račune klepeta, ki so združljivi z
\application{Empathy}. Če nimate računa, ga boste morali pred nadaljevanjem
ustvariti.}

\marginnote{Ko dodajate ali odstranjujete račune z upravljalnikom
\application{Spletni računi}, boste te račune dodali ali odstranili iz
\emph{vseh} programov, s katerimi se vključujejo, ne le iz
\application{Empathy}.}

Račune lahko dodate s klikom na gumb \button{Nastavitve računa}, kot je
prikazano na sliki~\ref{ss:03-emp-first-run} ali z uporabo menijske vrstice
za krmarjenje do \menu{Empathy\then Računi}. Videli boste pogovorno okno,
podobno tistemu na sliki~\ref{ss:03-emp-add-accounts}. To je upravljalnik
Spletni računi.

\screenshot{03-emp-add-accounts.png}{ss:03-emp-add-accounts}{Dodajte svoje obstoječe račune klepeta v Empathy z upravljalnikom Spletni
računi.}

Kliknite na gumb \button{Dodaj račun ...} na levi strani okna, če še ni
izbran. Na vrhu okna, kjer piše \emph{Pokaži račune, ki se vključijo z:}, iz
spustnega menija izberite \emph{Empathy}. Sedaj kliknite na ime storitve
klepeta, kjer imate račun. Na sliki~\ref{ss:03-emp-add-gmail-auth} je izbran
račun Google. Sedaj morate vnesti prijavna poverila in overiti Ubuntu za
dostop do svojega računa.

\screenshot{03-emp-add-gmail-auth.png}{ss:03-emp-add-gmail-auth}{Da Empathy pooblastite za uporabo svojega računa, morate vnesti poverila.}

Ko ste Ubuntu overili za dostop do računa, bodo prikazani vsi programi, ki
se vključijo z računom, vključno z \application{Empathy}. Vsi programi imajo
gumb \button{VKLOP/IZKLOP} za vključitev z računom. Prepričajte se, da je
gumb \button{VKLOP/IZKLOP} za \application{Empathy} nastavljen na VKLOP. Z
gumbom \button{Možnosti} lahko urejate podrobnosti, ki jih uporablja
\application{Empathy}. Prikazane podrobnosti so določene za vsak program. Po
dodajanju računov lahko \application{Empathy} uporabite za klepet z vsemi
svojimi prijatelji, neposredno iz namizja Ubuntu!

\subsection{Sporazumevanje s stiki}

\subsubsection{Besedilo}
\indexstart{Empathy!klepetanje}

Za sporazumevanje s stikom izberite le-tega v glavnem oknu
\application{Empathy} in dvokliknite na njegovo ime. \application{Empathy}
bi moral odpreti novo okno, kjer lahko vnesete sporočila svojemu stiku in
vidite pretekla izmenjana sporočila.

\screenshot{03-emp-chat-in-progress.png}{ss:03-emp-chat-in-progress}{Klepetanje s prijatelji v programu Empathy.}

Za pošiljanje sporočila stiku vnesite sporočilo v besedilno polje pod
zgodovino pogovora. Ko ste sporočilo vnesli, pritisnite tipko
\keystroke{Enter} za pošiljanje sporočila stiku. Če oseba, s katero
klepetate, tipka vam, se bo poleg njihovega imena v oknu klepeta pojavila
majhna ikona tipkovnice.

Če se sporazumevate z več kot eno osebo, bodo vsi vaši pogovori prikazani
kot zavihki v oknu \application{Empathy} ali v ločenih oknih, odvisno od
možnosti, ki ste jo izbrali v \menu{Empathy\then Možnosti}.


\subsubsection{Zvočni in video klici}
\application{Empathy} lahko uporabite tudi za zvočni in video klepet s
prijatelji. Za začetek zvočnega ali video klica desno kliknite na ime stika
in nato izberite \menu{Zvočni klic} ali \menu{Video klic}, kot je prikazano
na sliki~\ref{ss:03-emp-rt-click-contact}. To bo obvestilo osebo, ki jo
poskušate poklicati in jo vprašalo, ali želi odgovoriti na klic.

\marginscreenshot{03-emp-rt-click-contact.png}{ss:03-emp-rt-click-contact}{Desni klik na stik prikaže veliko načinov za sporazumevanje.}

Če klicana oseba sprejme vašo zahtevo za klic, boste povezani in lahko
začnete govoriti. Če vas klicana oseba ne sliši ali ne vidi, morda vaša
spletna kamera ali mikrofon nista pravilno nastavljena. Oglejte si odseka
\seclink{sec:webcam} in \seclink{sec:sound}. Klic lahko končate s klikom na
gumb rdečega telefona v oknu klepeta.

\indexend{Empathy!klepetanje}

\subsection{Pošiljanje in prejemanje datotek}

\subsubsection{Pošiljanje datotek}

Ko se pogovarjate s stikom in mu želite poslati datoteko, desno kliknite na
stik v seznamu stikov\dash kot je prikazano na
sliki~\ref{ss:03-emp-rt-click-contact}\dash in izberite \menu{Pošlji
datoteko}. \application{Empathy} bo odprl okno \window{Izbor
datoteke}. Poiščite datoteko, ki jo želite poslati, in kliknite na gumb
\button{Pošlji}. Odprlo se bo okno \window{Prenosi datotek}, ki bo
prikazovalo datoteko in njen napredek prenosa. Ko je prenos datoteke končan,
lahko okno \window{Prenosi datotek} zaprete.

\subsection{Sprememba vašega stanja}

Svoje stanje lahko uporabite, da stikom pokažete, kako zaposleni ste ali kaj
počnete. Vaši stiki bodo med klepetom vaše stanje videli poleg vašega
imena. Uporabite lahko običajna stanja, ki so: 
\begin{itemize}
  \item Na voljo
  \item Zaseden
  \item Odsoten
  \item Neviden
  \item Nepovezan
\end{itemize}

Dve od teh stanj imata dodatno zmožnost. Stanje \emph{Nevidno} vam omogoča,
da vidite, kateri stiki so povezani, vaši stiki pa vas ne morejo
videti. Stanje \emph{Nepovezano} vas popolnoma odjavi. Ne boste mogli
videti, kateri stiki so povezani. Tudi vaši stiki vas ne bodo mogli videti
in klepetati z vami. 

Svoje stanje lahko spremenite na enega od dveh načinov. Prvi način je
uporaba glavnega okna programa \application{Empathy} iz spustnega seznama na
vrhu okna.

Isti spustni seznam vam omogoča nastavitev stanja po meri z izbiro
``Sporočilo po meri \ldots'' poleg ikone, ki se ujema z vašim
stanjem. Vnesite, kar naj vaše stanje sporoča, in kliknite na zeleno
kljukico.

Drugi način je klik na \button{Ikono sporočanja} v menijski vrstici, kot je
prikazano na sliki~\ref{ss:03-emp-open-from-menubar}. V tem meniju boste
videli enake možnosti, kot jih ponuja \application{Empathy}, vendar lahko do
njih dostopate, ne da bi morali odpreti okno programa.


\subsection{Souporaba namizja}
\index{namizje!souporaba}
\index{Empathy!souporaba namizja}

Souporaba namizja je zelo uporabna zmožnost, ki je na voljo v
Ubuntuju. Uporabite ga lahko za številne namene, kot so odpravljanje težav,
spletne sestanke ali da pokažete svoje lepo namizje prijatelju. Vzpostavitev
oddaljene souporabe namizja med dvema računalnikoma z Ubuntujem je zelo
enostavna. 

Za souporabo zaslona boste morali nastaviti \application{Souporabo
namizja}. Odprite program \application{Souporaba namizja} iz pregledne
plošče (oglejte si \seclink{sec:dash}). Izberite \checkbox{Dovoli drugim
uporabnikom ogled mojega namizja}. Morda boste želeli odstraniti izbiro
\checkbox{Dovoli drugim uporabnikom nadzor mojega namizja}.

Ko ste nastavili \application{Souporabo namizja}, odprite
\application{Empathy}. Za začetek souporabe namizja desno kliknite na stik,
s katerim želite deliti svoje namizje, in izberite \menu{Souporaba mojega
namizja}.

Vaš stik bo lahko videl podatke, ki so prikazani na vašem zaslonu. Imejte to
v mislih, če imate na namizju zasebne dokumente ali datoteke.

\subsection{Sprememba nastavitev računa}


Če morate po prvem zagonu \application{Empathy} dodati več računov, odprite
meni \menu{Empathy} v menijski vrstici in nato izberite
\menu{Računi}. \application{Empathy} bo prikazal okno upravljalnika
\application{Spletni Računi}. 


\subsubsection{Urejanje računa}

Morda boste morali urediti podrobnosti računa. Na levi strani okna
\window{Spletni računi} izberite račun, ki ga želite spremeniti, in kliknite
\button{Možnosti} za \application{Empathy}. Upravljalnik
\application{Spletni računi} bi nato moral prikazati trenutne podatke
računa. Ko ste končali s spremembami, kliknite \button{Končano}.

\subsubsection{Odstranitev računa iz Empathy}

Če želite, da račun ni več prikazan v \application{Empathy}, izberite račun
na levi strani okna upravljalnika \application{Spletni računi}. Nato
kliknite na gumb \button{VKLOP/IZKLOP} za \application{Empathy} in ga
nastavite na IZKLOP.

\subsection{Urejanje stikov}

\subsubsection{Dodajanje stika}


Za dodajanje stika iz menijske vrstice odprite \menu{Empathy\then Stiki\then
Dodaj stike ...} \application{Empathy} bo odprl okno \window{Nov stik}. 

V spustnem seznamu \dropdown{Račun} izberite račun, kateremu želite dodati
stike. Ko ustvarjate stik, morate izbrati storitev, ki jo uporablja vaš
stik.


Po izbiri računa, kateremu želite dodati stik, v besedilno polje
\textfield{Določilo} vnesite njihov prijavni \acronym{ID}, njihovo
uporabniško ime, njihovo zaslonsko ime ali njihov naslov e-pošte. Nato v
besedilno polje \textfield{Vzdevek} vnesite ime, ki ga želite videti na
svojem seznamu stikov. Kliknite \button{Dodaj} za dodajanje stika na seznam
stikov.

\subsubsection{Odstranjevanje stika}

Desno kliknite na stik, ki ga želite odstraniti, in nato izberite
\menu{Odstrani}. To bo odprlo okno \window{Odstranitev stika}. Kliknite na
gumb \button{Izbriši} za potrditev, da želite ta stik odstraniti ali
kliknite \button{Prekliči}, da stik obdržite.

\indexend{Empathy}

\section{Ogled in urejanje fotografij}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{Ricky Reed}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-14}{review}



\index{fotografije|seealso{Shotwell}}
\indexstart{Shotwell}
\index{fotografije!ogled}
\application{Upravljalnik fotografij Shotwell} je privzet program fotografij
v Ubuntuju. Ta program vam omogoča ogled, označevanje, urejanje in deljenje
svojih fotografij z drugimi. Če želite začeti \application{Shotwell},
kliknite na \application{Pregledno ploščo} blizu zgornjega levega kota
zaslona, nato izberite ikono \application{Shotwell}, označeno kot
\menu{Upravljalnik fotografij}. Če programa \application{Upravljalnik
fotografij Shotwell} ne vidite, v iskalno vrstico na vrhu pregledne plošče
vnesite \menu{Shotwell} in rezultat \application{Shotwell} se bo kmalu
pojavil.
\screenshot{03-Shotwell.png}{ss:Shotwell}{Z \application{Upravljalnikom fotografij Shotwell} upravljajte svojo zbirko
fotografij, izboljšajte svoje fotografije ter obdržite izvirnik in delite
svoje spomine na spletu.}

\subsection{Uvažanje fotografij}
\index{fotografije!uvažanje}
Ko prvič zaženete \application{Upravljalnik fotografij Shotwell}, vas bo
pozdravilo okno \window{Dobrodošli!}, ki vsebuje navodila za uvoz
fotografij. Kliknite \button{V redu}. Sedaj lahko uvozite fotografije z
vleko le-teh v okno \application{Upravljalnika fotografij Shotwell} ali s
povezavo fotoaparata ali zunanje naprave za hrambo podatkov z računalnikom.

\paragraph{Iz digitalnega fotoaparata}
\index{fotoaparat, uvoz fotografij}
Fotoaparat in računalnik povežite s podatkovnim kablom in ga vklopite. Če je
fotoaparat zaznan pravilno, boste opazili novo okno, ki vas bo pozvalo k
zagonu programa. S spustnega menija izberite \menu{Upravljalnik fotografij
Shotwell}, nato pa kliknite \button{V redu}. Fotoaparat bo prikazan v
stranski vrstici programa \application{Upravljalnik fotografij
Shotwell}. Izberite svoj fotoaparat v stranski vrstici. Videli boste
predogled vsebine fotoaparata. Posamezno fotografijo izberite s pritiskom in
držanjem gumba \keystroke{Ctrl} in klikom na vsako fotografijo, ki jo želite
uvoziti. Nato v spodnji vrstici okna kliknite \menu{Uvozi izbrano}. Če
želite uvoziti vse fotografije, kliknite \menu{Uvozi vse}.

\paragraph{Z vašega računalnika}
Fotografije lahko uvozite v \application{Upravljalnik fotografij Shotwell} z
vleko le-teh iz vašega brskalnika datotek v okno programa
\application{Upravljalnika fotografij Shotwell}. Drugotna možnost je ta, da
izberete \menu{Datoteka \then Uvoz datotek iz mape} nato izberite mapo, ki
vsebuje fotografije, ki jih želite uvoziti.

\paragraph{Z zunanjega trdega diska, bliskovnega pogona \acronym{USB} ali
\acronym{CD}-ja / \acronym{DVD}-ja}
Uvoz fotografij iz zunanje shrambe podatkov je podoben uvozu iz vašega
računalnika. Zunanja naprava za shranjevanje podatkov se bo prav tako
pojavila pod oznako \menu {Fotoaparat} v stranski vrstici programa
\application{Upravljalnik fotografij Shotwell}. Sledite navodilom za
uvažanje s fotoaparata na računalnik.

\subsection{Izbira mesta, kjer bo \application{Upravljalnik fotografij Shotwell}
shranjeval fotografije}
Privzeto mesto za \menu{knjižnico} \application{Upravljalnika fotografij
Shotwell} je vaša mapa \filepath{Slike} v domači mapi. Ko boste uvažali
fotografije v oknu \window{Uvoz}, boste lahko datoteke kopirali v knjižnico
ali pa jih pustili, kjer so.

Če so fotografije shranjene na računalniku, bo primerna možnost \menu{Uvozi
na mesto}, tako da fotografije ne bodo podvojene. V primeru, da uvažate
fotografije iz zunanjega vira, kot je na primer prenosni trdi disk, ključek
\acronym{USB} ali \acronym{CD/DVD}, izberite \menu{Kopiraj v knjižnico}, da
bodo fotografije kopirane na vaš računalnik\dash če tega ne boste storili,
fotografije po odstranitvi zunanjega vira ne bodo več vidne.
\subsection{Ogled fotografij}

Izberite \menu{Knjižnica} ali katerokoli zbirko v stranski vrstici za prikaz
fotografij iz vašega izbora. Uporabite drsnik v spodnji vrstici za
prilagoditev velikosti sličice. Za ogled slike čez celotno okno dvakrat
kliknite na fotografijo. V pogledu čez celotno okno lahko krmarite skozi
zbirko z uporabo smernih tipk za naprej in nazaj, približujete/oddaljujete
sliko z drsnikom, premikate sliko s klikom in vleko, pogled celotnega okna
pa končate z dvojnim klikom na sliko.

Če si želite ogledati zbirko v celozaslonskem načinu, pritisnite
\keystroke{F11} ali izberite \menu{Pogled \then Celozaslonski način}. Skozi
zbirko lahko krmarite z uporabo orodne vrstice, ki se bo pojavila, če
premaknete miško na dno zaslona. Za ogled zbirke v načinu predstavitve
pritisnite \keystroke{F5} ali pa izberite \menu{Pogled \then
Predstavitev}. Za izhod iz \emph{Celozaslonskega načina} ali načina
\emph{Predstavitve} pritisnite tipko \keystroke{Esc}.

\subsection{Organizacija fotografij}

\application{Upravljalnik fotografij Shotwell} naredi iskanje fotografij
iste vrste enostavno z uporabo \emph{oznak}. Fotografijo lahko označite s
toliko oznakami, kolikor želite. Če želite fotografijam dodati oznake,
najprej izberite fotografije. Nato z desnim miškinim gumbom kliknite na njih
in izberite \menu{Dodaj oznake}. V besedilno polje vnesite želene oznake,
ločene z vejicami. Ko dodate nove oznake, se bodo prikazale v stranski
vrstici na desni strani pod oznako \menu{Oznake}.

\subsection{Urejanje slik}
\index{fotografije!urejanje}

Morda boste želeli urediti nekatere fotografije, ki ste jih uvozili v
\application{Upravljalnik fotografij Shotwell}. Morda boste na primer želeli
odstraniti nekaj pri robu, prilagoditi barvo, zmanjšati učinek rdečih oči
ali pa poravnati sliko. Če želite urejati fotografijo, kliknite nanjo, nato
pa kliknite na enega od naslednjih gumbov:

\subsection{Zavrti}
Kliknite \button{Zavrti}, da zavrtite sliko za 90° v smeri urinega
kazalca. Gumb lahko kliknete večkrat in slika se bo zavrtela v smeri urinega
kazalca v korakih po 90°.

\subsection{Obreži}
Kliknite \button{Obreži} za spremembo velikosti fotografije. Slika bo
potemnela in pojavil se bo izbor. Prilagodite ga z vleko kota ali
stranice. Če želite izbrati določeno razmerje, uporabite spustni meni in
izberite eno od predlog ali pa vnesite svoje razmerje po meri. Na voljo je
gumb za vrtenje, če bi želeli spremeniti izbor iz ležečega v pokončnega ali
obratno. Ko ste zadovoljni z izborom, kliknite \button{V redu} za
uveljavitev obreza ali \button{Prekliči}, če se želite vrniti k trenutni
velikosti.

\subsection{Zmanjšanje rdečih oči}
Če ste posneli fotografijo in je bliskavica povzročila pojav rdečih oči, jih
lahko v programu \application{Upravljalnik fotografij Shotwell} popravite.

Kliknite na gumb \button{Rdeče oči}. Pojavil se bo krog.

Povlecite krog čez enega od očes, nato pa uporabite drsnik za prilagoditev
velikosti kroga.

Ko se krog nahaja na mestu oči, kliknite \button{Uveljavi} za popravek
rdečih oči. Ta postopek boste morali ponoviti za vsako oko posebej. Ko
prilagajate velikost kroga, bodite pazljivi. Prevelik krog, ki prekriva
kožo, lahko poleg zmanjšanja rdečih oči povzroči spremembo barve kože.

\subsection{Prilagodi}
Klik na gumb \button{Prilagodi} bo odprl okno, ki vam omogoča urejanje
nekaterih stvari:
\begin{description}
  \item[Raven] Podobno kontrastu.
  \item[Izpostavljenost] Kako svetla je slika.
  \item[Nasičenost] Kako barvita je slika.
  \item[Odtenek] Celotna barva.
  \item[Temperatura] Ali je slika toplejša (bolj rumena) ali hladnejša (bolj
modra).
  \item[Sence] Kako temne so sence.
\end{description}

Če želite spremeniti te vrednosti, vlecite drsnike, dokler ne boste
zadovoljni s sliko. Za uveljavitev sprememb kliknite gumb \button{V redu},
za razveljavitev sprememb in ponoven začetek kliknite gumb
\button{Ponastavi}, za zavrnitev sprememb pa kliknite gumb
\button{Prekliči}.

\subsection{Samodejna prilagoditev z \emph{Izboljšaj}}
Kliknite \button{Izboljšaj}, če želite pustiti programu
\application{Upravljalnik fotografij Shotwell}, da samodejno prilagodi
barvo, ravni, izpostavljenost, kontrast in temperaturo za bolj prijetno
sliko.

\subsection{Povrnitev urejane fotografije na izvirnik}
Kadar urejate fotografijo v programu \application{Upravljalnik fotografij
Shotwell}, vaša izvirna slika ostane nedotaknjena. Vse spremembe lahko
razveljavite in se povrnete k izvirniku z desnim klikom na fotografijo in
izbiro \button{Povrni na izvirnik}. Ta možnost je na voljo samo za
fotografije, ki ste jih urejali.

\subsection{Souporaba vaših fotografij}
Svoje fotografije lahko enostavno izmenjujete na spletu z uporabo zmožnosti
Objavi v programu \application{Upravljalnik fotografij Shotwell}. Izberite
fotografije, ki jih želite dati v souporabo, nato kliknite \menu{Datoteka
\then Objavi}. Pojavilo se bo novo okno, ki vas bo vprašalo, kje želite
objaviti fotografije. Iz s spustnega menija v zgornjem desnem delu okna
izberite Facebook, Flickr ali Spletne albume Picasa. Nekatere storitve lahko
zahtevajo pooblastitev programa \application{Upravljalnik fotografij
Shotwell}, preden bo imel dovoljenja za objavo fotografij. Sledite navodilom
v oknu, izberite želene možnosti in kliknite \button{Objavi} za pošiljanje
svojih fotografij na splet.

\subsection{Več podrobnosti}
Zmožnosti in odlik programa \application{Upravljalnik fotografij Shotwell}
je še veliko več. Če želite več pomoči, izberite \menu{Pomoč \then
Vsebina}. To bo naložilo spletni priročnik, kjer boste našli bolj podrobna
navodila, kako \application{Upravljalnik fotografij Shotwell} učinkoviteje
uporabljati.
\indexend{Shotwell}

\section{Ogled filmov in videov}

\credit{author}{(Jim Connett)}{13.10}
\credit{editor}{Ricky Reed}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-14}{review}

\index{video!predvajanje}
\index{Predvajalnik filmov}
Če si želite ogledati videoposnetke ali \acronym{DVD}-je v Ubuntuju, lahko
uporabite program \application{Predvajalnik posnetkov}. Za začenjanje
Predvajalnika posnetkov kliknite na pregledno ploščo, nato pa poiščite
``predvajalnik posnetkov'' in ga izberite. To bo odprlo okno
\window{Predvajalnik posnetkov}.

\screenshot{03-totem.png}{ss:totem}{Predvajalnik posnetkov (Totem) predvaja glasbo in video posnetke.}

\subsection{Kodeki}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!kodeki}
\index{kodeki!video}
\index{video!kodeki}

Za ogled \acronym{DVD}-jev bo morda Ubuntu moral namestiti ``kodek''. Kodek
je programska oprema, ki omogoča računalniku, da razume vsebino
\acronym{DVD}-ja in predvaja video.

\warning{Pravno obvestilo: zakoni o patentih in avtorskih pravicah so različni glede
na to, v kateri državi se nahajate. Če ste negotovi, ali določen patent ali
omejitev za predstavno vrsto, ki jo želite uporabljati, velja za vašo
državo, pridobite pravni nasvet.}

Da lahko predvajate vse videoposnetke in \acronym{DVD}-je, morate namestiti
kodeke. Za namestitev kodekov odprite \application{Programsko središče
Ubuntu}, bodisi z uporabo pregledne plošče bodisi zaganjalnika.  Ko se bo
odprlo okno \window{Programskega središča Ubuntu}, uporabite iskalno polje v
zgornjem desnem kotu in poiščite naslednje:

\begin{itemize}
  \item ubuntu-restricted-extras
  \item libdvdread4
  \item libdvdnav4
\end{itemize}

Ko najdete ustrezen paket, ga izberite z dvojnim klikom in kliknite na gumb
\button{Namesti}. To lahko odpre okno \window{Overitev}. Če je temu tako,
vnesite svoje geslo ter kliknite \button{Overi} za začetek opravila
namestitve.

\subsection{Predvajanje videov iz datoteke}

Odprite meni \menu{Film}, nato izberite \menu{Odpri \ldots} To bo odprlo
okno \window{Izbor filma ali seznama predvajanja}. Poiščite datoteko
oz. datoteke, ki jih želite predvajati in kliknite na gumb
\button{Dodaj}. Video se bo začel predvajati.

\subsection{Predvajanje DVD-jev}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!predvajanje}

Ko vstavite \acronym{DVD} v računalnik, bi Ubuntu moral odpreti okno
\window{Vstavljen je bil video \acronym{DVD}. Izberite, kateri program naj
se zažene.}. Prepričajte se, da je s spustnega menija izbran
\dropdown{Predvajalnik posnetkov}, nato pa kliknite na gumb \button{V
redu}. Odprlo se bo okno \window{Predvajalnika posnetkov} in posnetek se bo
predvajal.

Če je okno \window{Predvajalnika posnetkov} že odprto, odprite meni
\menu{Film}, nato izberite \menu{Predvajaj disk \ldots} in film se bo
predvajal.

\section{Poslušanje zvoka in glasbe}

\credit{author}{Patrick Dickey}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}

\index{glasba|see{Rhythmbox}}
\index{zvok, predvajanje|see{Rhythmbox}}
\indexstart{Rhythmbox}
Ubuntu ima privzeto že nameščen predvajalnik glasbe \application{Rhythmbox}
za poslušanje glasbe, pretakanje spletnega radia, upravljanje seznamov
predvajanja in podcastov. Rhythmbox vam prav tako lahko pomaga poiskati in
kupiti glasbo ter upravlja z naročninami na vaše priljubljene vire
\acronym{RSS}.

\screenshot{03-rhythmbox-main.png}{ss:rhythmbox-music-player}{Predvajalnik glasbe Rhythmbox}

\subsection{Začenjanje Rhythmbox}
Program Rhythmbox lahko zaženete na več načinov.
\begin{itemize}
  \item Odprite pregledno ploščo, vpišite \userinput{Rhythmbox} ali
\userinput{Glasba} in kliknite na ikono predvajalnika glasbe Rhythmbox.
  \item Ubuntu 12.04 ima v zgornji vrstici meni kazalnika za programe in naprave,
povezane z zvokom. Kazalnik izgleda kot zvočnik. Ta meni vključuje povezavo
za zagon programa Rhythmbox in osnovne tipke za predvajanje in glasnost.
\end{itemize}
Če Rhythmbox zaprete s pritiskom na \keystroke{Alt+F4} ali klikom na rdeči
gumb za zaprtje (\closebutton), bo izginil iz pogleda, vendar bo nadaljeval
s predvajanjem v ozadju. Svojo glasbo lahko nadzirate v kazalniku zvoka,
kjer lahko tudi ponovno odprete Rhythmbox. Za popolno zaprtje programa
Rhythmbox pritisnite \keystroke{Ctrl+Q} ali v menijski vrstici izberite
\menu{Glasba\then Končaj}.

\subsection{Predvajanje glasbe}
\index{Rhythmbox!predvajanje glasbe}
Če želite predvajati glasbo, jo morate najprej uvoziti v knjižnico. Za uvoz
mape, ki vsebuje zvočne datoteke, izberite \menu{Glasba\then Dodaj glasbo
...} ali pritisnite \keystroke{Ctrl+O}. Za izbiro mape glasbe lahko
uporabite spustno polje ali kliknete na možnost \menu{Drugo} za iskanje
druge mape.

Orodna vrstica Rhythmbox vsebuje večino nadzornikov, ki jih boste
potrebovali za brskanje in predvajanje glasbe. Če želite predvajati skladbo,
dvokliknite nanjo ali kliknite nanjo in pritisnite gumb \button{Predvajaj} v
orodni vrstici (izberete lahko tudi \menu{Nadzor \then Predvajaj} v menijski
vrstici ali pritisnete \keystroke{Ctrl+Preslednica}). Ko se skladba
predvaja, se bo gumb \button{Predvajaj} spremenil v gumb
\button{Premor}. Klik nanj bo naredil premor predvajanja. Gumba
\button{Naslednja} in \button{Predhodna} sta poleg gumba
Predvajanje/Premor. Na ta gumba kliknite za predvajanje naslednje in
predhodne skladbe v knjižnici ali seznamu predvajanja.

Rhythmbox ponuja tudi možnosti za preklop načina ponavljanja
(\button{Ponovi}, \menu{Nadzor\then Ponovi} ali \keystroke{Ctrl+R}) in
načina mešanja (\button{Mešaj}, \menu{Nadzor\then Mešaj} ali
\keystroke{Ctrl+U}).

\subsection{Predvajanje zvočnih \acronym{CD}-jev}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!predvajanje}
Za predvajanje \acronym{CD}-ja vstavite le-tega v enega od pogonov
CD. Samodejno se bo prikazal v \emph{Stranskem pladnju} programa Rhythmbox,
pod vašo glasbeno knjižnico. Kliknite na \acronym{CD} (poimenovan zvočni
\acronym{CD} ali z imenom albuma) in dvakrat kliknite na skladbo za
predvajanje vseh skladb na \acronym{CD}-ju.

\subsection{Uvažanje (zajemanje) zvočnih \acronym{CD}-jev}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!zajemanje}
Začnite z vstavitvijo \acronym{CD}-ja. Rhythmbox ga bo samodejno zaznal in
dodal v stranski meni. Če imate dejavno spletno povezavo, bo Rhythmbox
poskušal najti podatke o albumu na spletu. Kliknite na
\acronym{CD}. Odstranite oznako z morebitnih skladb, ki jih ne želite
uvoziti. Pritisnite na gumb \button{Pretvori}, ki se nahaja blizu
\emph{zgornjega levega} kota programa Rhythmbox. Rhythmbox bo začel uvažati
\acronym{CD}. Ko bo posamezna skladba uvožena, se bo pojavila v vaši
glasbeni knjižnici.

\subsection{Poslušanje pretakajočega zvoka}
\index{Rhythmbox!Internetni radio}
\index{Internetni radio}
\marginnote{Postaje, kjer lahko poslušate zvočne pretoke, so ``radijske
postaje'', ki vsesmerno oddajajo preko spleta. Nekatere od teh so prave
radijske postaje, ki program pretakajo tudi preko spleta, druge pa oddajajo
samo preko spleta.} Rhythmbox vam omogoča pretakanje zvoka iz različnih
virov, vključno s postajami, ki vsesmerno oddajajo preko spleta
(\menu{Radio} s stranskega pladnja), \menu{Last.fm} in \menu{Libre.fm}. Za
poslušanje spletne radijske postaje kliknite na ikono radia v
\emph{stranskem pladnju} za seznam prednastavljenih postaj. Uporabite lahko
filter zvrsti v \emph{srednjem pladnju}. Če želite dodati novo radijsko
postajo, izberite \button{Dodaj} in vnesite \acronym{URL} radijske
postaje. \marginnote{Seznam radijskih postaj lahko na najdete na strani
\url{http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_Internet_stations} ali pa za
iskanje ``spletnih radijskih postaj'' uporabite svoj brskalnik.}

\subsection{Povezava z digitalnimi predvajalniki glasbe}
Rhythmbox se lahko poveže s številnimi priljubljenimi digitalnimi
predvajalniki predstavnih vsebin. Povezani predvajalniki se bodo pojavili na
\emph{seznamu naprav}. Zmožnosti se bodo razlikovale glede na predvajalnik
(in pogosto tudi glede na priljubljenost predvajalnika), toda pogoste
naloge, kot so prenašanje skladb in seznamov predvajanja, bi morale biti
podprte na vseh. Če se vaša naprava ne pojavi na \emph{seznamu Naprave},
poskusite z iskanjem tako, da kliknete na \menu{Glasba \then Preveri za nove
naprave}.

\screenshot{03-rhythmbox-connected-to-android-device.png}{ss:rhythmbox-android}{Rhythmbox je povezan z napravo Android.}

\subsection{Poslušanje glasbe v souporabi}
\marginnote{\define{\acronym{DAAP}} pomeni ``Digital Audio Access
Protocol''. To je način, ki programom omogoča souporabo predstavnih vsebin
preko omrežja.} Če ste v istem omrežju kot drugi uporabniki programa
Rhythmbox (ali večine drugih predvajalnikov glasbe), lahko izmenjujete svojo
glasbo in poslušate glasbo drugih ljudi. To storite tako, da kliknete na
\menu{Glasba \then Povezava s souporabo DAAP \ldots} Vnesite naslov IP in
številko vrat. Potem kliknite na gumb \button{V redu}. Klik na knjižnico v
souporabi vam bo omogočil brskanje in predvajanje skladb z drugih
računalnikov.

\subsection{Upravljanje podcastov}
\index{Podcasti}
\index{Rhythmbox!podcasti}
Rhythmbox lahko upravlja z vašimi priljubljenimi podcasti. S stranskega
pladnja izberite \emph{Podcasti} za ogled vseh dodanih podcastov. Orodna
vrstica bo prikazala dodatne možnosti \emph{Brskaj}, \emph{Pokaži vse},
\emph{Dodaj} in \emph{Posodobi}. V orodni vrstici izberite \button{Dodaj} in
vnesite naslov \acronym{URL} podcastov, ki jih želite shraniti v
Rhythmbox. Podcasti bodo samodejno prejeti v rednih časovnih razmikih, vire
pa lahko tudi ročno posodobite. Izberite epizodo in kliknite
\button{Predvajaj}. Ko končate s poslušanjem epizode, jo lahko nato
izbrišete.

\subsection{Pogled zabave}
Rhytmbox vsebuje ``pogled zabave''. Za vstop v pogled zabave uporabite tipko
\keystroke{F11} ali uporabite menijsko vrstico (\menu{Pogled \then Pogled
zabave}). Za izhod iz pogleda zabave ponovno pritisnite
\keystroke{F11}. Rhythmbox vsebuje tudi vrstico brskalnika, ki je privzeto
omogočena (to področje je zgornji desni del okna programa). Ponuja vam
možnost iskanja glasbe po izvajalcu ali albumu.

\subsection{Nastavitve programa Rhythmbox}

Privzeta nastavitev Rhythmbox morda ne bo popolnoma ustrezala vašim
potrebam. Izberite \menu{Uredi\then Možnosti} za spremembo nastavitev
programa. Orodje Možnosti je razdeljeno na štiri glavne dele: splošno,
predvajanje, glasba in podcasti.

\begin{description}
  \item[Splošno] Vključuje, kako naj Rhythmbox prikaže podatke o izvajalcu in
skladbi. Prilagodite lahko tudi število stolpcev, ki so vidni v vaši
knjižnici, in kako so prikazane ikone orodne vrstice.
  \item[Predvajanje] Tu lahko omogočite in spremenite trajanje prestopnega prehoda.
  \item[Glasba] Vključuje, kam želite postaviti glasbene datoteke in strukturo
knjižnice za nove skladbe, ki so dodane v Rhythmbox. Nastavite lahko tudi
prednostni zapis zvoka.
  \item[Podcasti] Določi, kje na vašem računalniku so podcasti shranjeni, skupaj z
zmožnostjo spreminjanja, kako pogosto se podatki o podcastih posodabljajo.
\end{description}

\subsection{Vstavki}
Rhythmbox podpira širok nabor vstavkov, ki mu dodajajo zmožnosti. Veliko
vstavkov zagotavlja osnovno predvajanje zvoka, z dodatnimi pa lahko na
primer dostopate do trgovine Magnatune. Za ogled ali spremembo omogočenih
vstavkov uporabite menijsko vrstico (\menu{Uredi\then Vstavki}).

\subsection{Upravljanje vaše glasbe}

Rhythmbox podpira ustvarjanje seznamov predvajanja. \define{Seznami
predvajanja} so statični seznami skladb ali pa pametni seznami skladb, ki so
osnovani na kriterijih filtra. Seznami predvajanja vsebujejo sklice do
skladb v vaši knjižnici. Ne vsebujejo dejanskih skladb, le sklice na
njih. Če skladbo odstranite s seznama predvajanja (\menu{desni klik na
skladbo\then Odstrani s seznama predvajanja}), bo skladba ostala v knjižnici
in na trdem disku.

Za ustvarjanje seznama predvajanja izberite \menu{Glasba\then Seznam
predvajanja\then Nov seznam predvajanja}, pritisnite \keystroke{Ctrl+N} ali
desno kliknite na spodnje prazno področje v stranski vrstici in izberite
\menu{Nov seznam predvajanja}. Pojavil se bo v stranski vrstici pod imenom
``Nov seznam predvajanja''. Desno kliknite nanj in izberite \menu{Preimenuj}
za določitev imena po svoji izbiri. Povlecite skladbe iz knjižnice na nov
seznam predvajanja v stranskem pladnju ali desno kliknite na skladbe,
izberite \menu{Dodaj na seznam predvajanja} in izberite seznam predvajanja.

\define{Pametne sezname predvajanja} lahko ustvarite na podoben
način. Izberite \menu{Glasba\then Seznam predvajanja\then Nov samodejni
seznam predvajanja}. Določite kriterije filtra. Dodate lahko več pravil
filtra in izberete ime. Shranite seznam predvajanja. Katerikoli seznam
predvajanja (vključno s predhodno določenimi) lahko spremenite z desnim
klikom na ime in izbiro Uredi.

Rhythmbox podpira ocene skladb. \menu{Desno kliknite na skladbo v
knjižnici\then Lastnosti\then Podrobnosti} in izberite število zvezdic. Za
odstranitev ocene izberite nič zvezdic. Spremenite lahko tudi druge
podrobnosti skladbe kot so naslov, izvajalec in album. \menu{Desno kliknite
na skladbo v knjižnici\then Lastnosti\then Osnovno}.

Za odstranitev skladbe \button{desno kliknite na skladbo \then Odstrani}. Za
popoln izbris skladbe s trdega diska \button{desno kliknite\then Premakni v
smeti}. Če želite kadarkoli premakniti skladbo, izberite skladbo (ali
skupino skladb) v knjižnici in jo povlecite v mapo ali na namizje. To bo na
novem mestu ustvarilo kopijo zvočne datoteke.

\subsection{Zvočni kodeki}
\index{kodeki!zvok}
Različne zvočne datoteke (\acronym{MP3}, \acronym{WAV}, \acronym{AAC},
\acronym{OGG}, itd.) zahtevajo edinstvena orodja za odkodiranje in
predvajanje vsebine. Ta orodja se imenujejo \emph{kodeki}. Rhythmbox poskuša
zaznati vse manjkajoče kodeke na vašem sistemu, da lahko predvajate vse
svoje zvočne datoteke. Če kodek manjka, ga bo Rhythmbox poskušal samodejno
najti na spletu in vas vodil skozi njegovo namestitev.

\subsection{Podpora Rhythmbox}
Rhythmbox uporablja veliko ljudi po celem svetu. Obstaja veliko virov
podpore, ki so na voljo v številnih jezikih.

\begin{itemize}
  \item \menu{Pomoč\then Vsebina} ali \keystroke{F1} za osrednjo pomoč.
  \item Če imate vprašanja ali želite poročati hrošča, izberite \menu{Pomoč\then
Pomoč na spletu}.
  \item Spletišče programa Rhythmbox \url{http://www.rhythmbox.org/}.
  \item Kategorija Težave s programi na forumu Ubuntu.si:
\url{https://www.ubuntu.si/punbb/forum/4/}
\end{itemize}

\indexend{Rhythmbox}

\section{Zapisovanje \acronym{CD}-jev in \acronym{DVD}-jev}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-14}{review}

\index{disk|see{\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji}}
\index{DVD-ji in CD-ji@\acronym{DVD}-ji in \acronym{CD}-ji|see{\acronym{CD}-ji in
\acronym{DVD}-ji}}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!zapisovanje|(}
Za zapis \acronym{CD}-ja ali \acronym{DVD}-ja odprite pregledno ploščo ter
poiščite \userinput{Zapisovalnik diskov Brasero}.  Ko najdete program
\application{Brasero} ga dvokliknite. To bo odprlo program
\application{Brasero}, ki vam ponuja nekaj možnosti zapisovanja. Vsaka od
teh je obrazložena spodaj.

\screenshot{03-brasero.png}{ss:brasero}{Brasero zapisuje glasbene, video in podatkovne \acronym{DVD}-je in
\acronym{CD}-je.}

\subsection{Kako začeti}
Preden začnete uporabljati Brasero, kliknite \menu{Ustvari nov projekt}. Na
voljo so tri vrste projektov: \menu{Zvočni projekt}, \menu{Podatkovni
projekt} in \menu{Video projekt}. Na voljo sta tudi dva orodja za projekte:
\menu{Kopiraj disk} in \menu{Zapiši sliko}. Odločite se za izbiro glede na
vaše potrebe.\marginnote{Trenutno \application{Brasero} ne podpira medija
Blu-Ray.}

Naslednje možnosti veljajo za vse projekte, razen \menu{Kopiraj disk} in
\menu{Zapiši odtis}.

\subsubsection{Dodajanje datotek v projekt}

Za dodanje datotek na seznam kliknite gumb \button{+}. Ta odpre okno
\window{Izbor datotek}. Nato krmarite do datoteke, ki jo želite dodati, jo
izberite in kliknite gumb \button{Dodaj}. Ta korak ponovite za vsako
datoteko, dokler niso vse želene datoteke dodane.

\subsubsection{Odstranjevanje datotek}

Če želite iz projekta odstraniti datoteko, kliknite nanjo v seznamu in
kliknite gumb \button{-}. Za odstranitev vseh datotek s seznama kliknite na
gumb v obliki \button{metle}.

\subsubsection{Shranjevanje projekta}

Za shranitev nedokončanega projekta izberite \menu{Projekt \then
Shrani}. Odprlo se bo okno \window{Shrani trenutni projekt}. Izberite, kje
želite shraniti projekt. Nato v besedilno polje \textfield{Ime:} vnesite ime
projekta. Zatem kliknite na gumb \button{Shrani} in vaš nedokončani projekt
bo shranjen. Ko shranite projekt, shranite le parametre projekta. Ob
shranjevanju projekta na disk ni zapisano nič.

\subsubsection{Zapisovanje diska}

Ko kliknete na gumb \button{Zapiši \ldots}, boste videli okno
\window{Lastnosti \ldots}.

Hitrost zapisovanja lahko določite v spustnem seznamu \dropdown{Hitrost
zapisovanja}. Najboljše je izbrati najvišjo hitrost.

Za zapis projekta neposredno na disk izberite možnost \checkbox{Neposreden
zapis odtisa brez shranjevanja na disk}. Če je možnost izbrana, ne bo
ustvarjena nobena datoteka odtisa in nobena datoteka ne bo shranjena na trdi
disk. Vsi podatki bodo shranjeni na prazen \acronym{CD} ali
\acronym{DVD}. \application{Brasero} zapiše podatke samo na navadne CD-je in
DVD-je. \application{Brasero} trenutno ne podpira zapisovanja podatkov na
Blu-Ray DVD-je.

Možnost \checkbox{Pred zapisovanjem zapiši navidezno} je uporabna, če
naletite na težave pri zapisovanju diskov. Izbor te možnosti vam omogoča
simuliranje opravila zapisovanja diska brez dejanskega zapisa podatkov na
disk \dash zapis podatkov na disk je potratno opravilo, če vaš računalnik
podatkov ne zapisuje pravilno. Če je simulacija uspešna, bo
\application{Brasero} zapisal disk po 10-sekundnem premoru. V času teh
desetih sekund imate možnost preklicati opravilo zapisovanja.

\subsubsection{Praznjenje diska}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!brisanje}

Nekateri CD-ji ter DVD-ji imajo napis \acronym{RW}.\acronym{RW} pomeni
Re-Writable - prepisljiv, kar pomeni, da lahko podatke na njem počistite, da
ga boste lahko ponovno uporabili. S tem boste izbrisali vse podatke, ki so
trenutno na disku. Za izbris podatkov na disku odprite meni \menu{Orodja},
nato izberite \menu{Izprazni}. Odprlo se bo okno \window{Praznjenje
diska}. V spustnem meniju \dropdown{Izbor diska} izberite disk, ki ga želite
izprazniti.

Če želite skrajšati trajanje praznjenja diska, lahko omogočite možnost
\checkbox{Hitro praznjenje}. Hitro praznjenje datotek ne odstrani
popolnoma. Če imate na disku shranjene občutljive podatke, vam možnosti
\checkbox{Hitro praznjenje} ne priporočamo.

Ko so podatki na disku izbrisani (izpraznjeni), boste videli sporočilo
\emph{Disk je bil uspešno izpraznjen.} Za končanje kliknite na gumb
\button{Zapri}.


\subsection{Zvočni projekt}

Če snemate svojo glasbo, jo boste morda želeli prenesti na zvočni
\acronym{CD}, da jo bodo lahko poslušali vaši prijatelji in
sorodniki. Zvočni projekt lahko začnete s klikom na \menu{Projekt \then Nov
projekt \then Nov zvočni projekt}.

Med zapisovanjem glasbenega \acronym{CD}-ja se zavedajte, da imajo
komercialni glasbeni \acronym{CD}-ji med skladbami dve sekundi dolg
premor. Da ima vaša glasba enak premor med skladbami, kliknite na datoteko,
nato pa kliknite na gumb \button{premor}.

Datoteke lahko razrežete na dele s klikom na gumb \button{Nož}. To bo odprlo
okno \window{Razdeli sled}. Spustni meni \dropdown{Način} vam ponuja štiri
možnosti, vsaka od teh pa vam omogoča razdelitev sledi na drugačen način. Ko
ste sled razdelili, kliknite gumb \button{V redu}.

Prepričajte se, da ste iz spustnega menija osrednjega okna \window{Brasero}
izbrali disk, kamor želite zapisati podatke. Nato kliknite na gumb
\button{Zapiši}.

\subsection{Podatkovni projekt}

Če želite narediti varnostno kopijo svojih dokumentov ali fotografij, vam
priporočamo, da ustvarite podatkovni projekt. Podatkovni projekt lahko
začnete s klikom na \menu{Projekt \then Nov projekt \then Nov podatkovni
projekt}.

Če želite dodati mapo, lahko kliknete na sliko \button{Mapa}, nato pa
vnesete ime mape.

Prepričajte se, da ste iz spustnega menija na dnu glavnega okna
\window{Brasero} izbrali disk, kamor želite zapisati podatke. Nato kliknite
na gumb \button{Zapiši}.

\subsection{Video projekt}

Če želite narediti \acronym{DVD} svojih družinskih video posnetkov, je
najbolje, da ustvarite video projekt. 

Video projekt lahko začnete s klikom na \menu{Projekt \then Nov projekt
\then Nov video projekt}.

Prepričajte se, da ste iz spustnega menija na dnu glavnega okna
\window{Brasero} izbrali disk, kamor želite zapisati podatke. Nato kliknite
na gumb \button{Zapiši}.

\subsection{Kopiraj disk}
\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!kopiranje}

Disk lahko kopirate s klikom na \menu{Projekt \then Nov projekt \then
Kopiraj disk}. To odpre okno \window{Kopiranje nosilcev \acronym{CD} in
\acronym{DVD}}.

Če imate dva pogona \acronym{CD/DVD}, lahko kopirate disk z enega na
drugega. Če imate le en pogon, boste morali ustvariti odtis diska in ga nato
zapisati na nov disk. V spustnem meniju \dropdown{Izberite disk za
kopiranje} izberite disk, ki ga želite kopirati. V spustnem meniju
\dropdown{Izberite pogon za zapisovanje} izberite datoteko odtisa ali disk,
na katerega želite kopirati.

\subsubsection{Datoteka odtisa}

Ustvarite lahko tudi odtis svojih podatkov. Odtis je predstavitev diska v
eni datoteki. Datoteka ima običajno pripono \texttt{.iso} ali
\texttt{.img}. Datoteka odtisa je podobna zbirki datotek zip. Spremenite,
kje se odtis shrani s klikom na gumb \button{Lastnosti}. Ta pokaže
\window{Mesto za datoteko odtisa}. Urejate lahko ime datoteke v besedilnem
polju \textfield{Ime:}.

Privzeto mesto shranjevanja je vaša domača mapa, vendar lahko to spremenite
s klikom na gumb \button{+} poleg \textfield{Brskanje za druge mape}. Ko ste
izbrali mesto za shranjevanje odtisa, kliknite \button{Zapri}.

V oknu \window{Kopiranje nosilcev \acronym{CD}/ \acronym{DVD}} kliknite
\button{Ustvari odtis}. Brasero bo odprl okno \window{Ustvarjanje odtisa} in
prikazal potek opravila. Ko je opravilo končano, kliknite gumb
\button{Zapri}.

\subsection{Zapis odtisa}

Za zapis odtisa odprite \menu{Projekt \then Nov Projekt \then Zapiši
odtis}. Brasero bo odprl okno \window{Nastavitve zapisovanja
odtisov}. Kliknite na spustni meni \button{Izberite odtis za zapisovanje} in
pojavilo se bo okno \window{Izbor odtisa diska}. Krmarite do odtisa, ki ga
želite zapisati, kliknite nanj in kliknite \button{Odpri}.

V spustnem meniju \dropdown{Izberite disk za zapisovanje} kliknite na disk,
na katerega želite zapisovati, in kliknite \button{Ustvari odtis}.

\index{CD-ji in DVD-ji@\acronym{CD}-ji in \acronym{DVD}-ji!zapisovanje|)}

\section{Delo z dokumenti, preglednicami in predstavitvami}

\credit{author}{Mehmet Kani}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}

\application{Zbirka LibreOffice} je privzeta pisarniška zbirka za delo z
besedilnimi dokumenti, preglednicami in predstavitvami.

\subsection{Delo z dokumenti}
\index{urejevalnik besedila}
\index{programi!urejevalnik besedila|see{LibreOffice}}
\indexstart{LibreOffice}
\marginnote{Urejevalnik besedila LibreOffice je znan tudi kot LibreOffice
Writer. LibreOffice urejevalnik preglednic je poznan pod imenom Calc in
urejevalnik predstavitev je poznan kot Impress.} Če želite delati z
dokumenti, lahko uporabite urejevalnik besedila LibreOffice. Writer ima vse
zmožnosti, ki jih potrebujete od sodobnega urejevalnika besedil in namiznega
orodja za objavo, vključno z vgrajenim ustvarjalnikom PDF. Dovolj preprost
je za hiter opomnik, vendar dovolj zmogljiv za ustvarjanje knjig z vsebino,
diagrami, kazali in še več. Vi se preprosto osredotočite na vsebino vašega
sporočila, Writer pa bo poskrbel, da bo izgledalo odlično. Za zagon
urejevalnika besedila odprite \menu{dom pregledne plošče} na zaganjalniku,
iščite \userinput{LibreOffice Writer}. Nato izberite \menu{LibreOffice
Writer}.

\subsection{Delo s preglednicami}
\index{preglednica}
\index{programi!preglednice|see{LibreOffice}}
Če želite delati s preglednicami, lahko uporabite urejevalnik preglednic
LibreOffice (Calc). Program Calc je urejevalnik preglednic, ki ste ga vedno
potrebovali. Novi uporabniki ga imajo za intuitivnega. Profesionalni
podatkovni rudarji bodo cenili celovit razpon naprednih funkcij. Za njegov
zagon kliknite na pregledno ploščo, vnesite \userinput{LibreOffice Calc} in
izberite \menu{LibreOffice Calc}.

\subsection{Delo s predstavitvami}
\index{program predstavitev}
\index{predstavitev|see{LibreOffice}}
\index{programi!predstavitev|see{LibreOffice}}
Če želite ustvariti prosojnice za predstavitev, lahko uporabite
\application{LibreOffice Impress}. Impress je resnično odlično orodje za
ustvarjanje učinkovitih predstavnih predstavitev. Predstavitve lahko
izboljšate z 2D ali 3D izrezki, posebnimi učinki in slogi prehodov,
animacijami in orodji za risanje, ki pustijo dober vtis. Za odprtje programa
odprite pregledno ploščo in iščite \userinput{LibreOffice Impress}. Nato
izberite \menu{LibreOffice Impress}.

\subsection{Dobite več pomoči}

Vsak od teh programov vsebuje izčrpno pomoč. Če potrebujete več pomoči za te
programe, po zagonu programa pritisnite \keystroke{F1}.

\indexend{LibreOffice}

\section{Ubuntu One}\label{sec:ubuntu-one}

\credit{author}{Jim Conett}{13.10}
\credit{editor}{Andrew Montag}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-26}{Review}
\status{13.10}{2013-09-30}{candidate}

\subsection{Kaj je Ubuntu One?}


\indexstart{Ubuntu One}
\index{shramba v oblaku|see{Ubuntu One}}
\index{datoteke!usklajevanje|see{Ubuntu One}}
Ubuntu One je storitev za shranjevanje datotek na spletu v vašem
\emph{osebnem oblaku} Ubuntu One. Osebni oblak Ubuntu One je vaš osebni
prostor za shranjevanje na spletu. Do njega lahko dostopate preko
kateregakoli spletnega brskalnika ali s programom Ubuntu One (na voljo za
Ubuntu, Mac \acronym{OS~X}, Windows, iPhone in Android). Ker Ubuntu One vaše
datoteke shrani na spletu, je idealen način za ustvarjanje varnostne kopije
vaših datotek in preprečitev izgube podatkov. Ubuntu One lahko uporabite
tudi za souporabo datotek z drugimi. Zato je Ubuntu One odlično orodje za
prijatelje, družine in ekipe sodelavcev. Ubuntu One zagotavlja tudi storitve
za ustvarjanje varnostne kopije vaših stikov in pretakanje glasbe na mobilne
naprave. Storitev Ubuntu One ponuja podjetje \gls{Canonical}.  

\subsection{Kako varen je Ubuntu One?}
Pred uporabo Ubuntu One imejte v mislih naslednje:
\begin{itemize}
  \item Pošiljanje, prejemanje in usklajevanje vaših podatkov z Ubuntu One poteka
preko šifrirane povezave, ki drugim prepreči, da bi prisluškovali vašim
podatkom, medtem ko se prenašajo.
  \item Canonical datotek ne hrani v šifrirani obliki. Pomembno je, da se tega
zavedate, ko se odločate, katere podatke boste poslali v Ubuntu One. Za
šifriranje podatkov lahko uporabite druge načine, kot je šifrirana datoteka
zip.
  \item Do podatkov, poslanih v Ubuntu One, lahko Canonical potencialno dostopa. Kot
pri podobnih spletnih storitvah in spletiščih jim posredno zaupate s svojo
zasebnostjo. Če se vam zdi, da jim z določenimi podatki ne morete zaupati,
jih ne pošiljajte v Ubuntu One.
  \item Če kršite pogoje uporabe Ubuntu One in shranjujete nezakonito vsebino, bo
morda Canonical moral predati te podatke policiji oziroma ustreznim
agencijam za pregon kriminala brez vaše privolitve.
  \item Do vaših spletnih podatkov lahko dostopa vsak, ki pozna (ali lahko ugane)
ime in geslo vašega računa. Zato izberite dobro geslo in ga ne delite z
nikomer.
\end{itemize}

\subsection{Kako začeti z Ubuntu One}
Za uporabo Ubuntu One boste morali ustvariti, s pomočjo naslova e-poštnega
naslova, brezplačen račun Ubuntu One. Brezplačen račun vam daje dostop do
5~\acronym{GB} spletne shrambe in storitve usklajevanja stikov. To je dovolj
prostora za hranjenje 1.500 glasbenih datotek ali 5.000 fotografij (odvisno
od kakovosti). Dostop do večje shrambe podatkov ali storitve pretoka glasbe
zahteva plačljivo naročnino. 

Račun Ubuntu One lahko ustvarite na dva načina. Lahko ga ustvarite z
\application{Nadzorno ploščo Ubuntu One} (prednameščena v Ubuntuju) ali na
spletišču Ubuntu One \url{https://one.ubuntu.com} s klikom na povezavo
\menu{Sign Up}.

\screenshot{03-U1-launcher-icon.png}{ss:U1-launcher-icon}{Ta ikona zaganjalnika odpre Nadzorno ploščo Ubuntu One.}

\subsubsection{Ustvarjanje računa Ubuntu One z \application{Nadzorno ploščo Ubuntu One}}
Kliknite na ikono \button{Ubuntu One} na Zaganjalniku, ki je prikazana na
sliki~\ref{ss:U1-launcher-icon}. To bo odprlo pogovorno okno, prikazano na
sliki~\ref{ss:U1-createacct-welcome}.

\screenshot{03-U1-createacct-welcome.png}{ss:U1-createacct-welcome}{Stran Dobrodošli v nadzorni plošči Ubuntu One.}
Kliknite gumb \button{Nimam še računa - prijavi me}.

\screenshot{03-U1-createacct-info-blank.png}{ss:U1-createacct-info}{Za pridobitev računa Ubuntu One izpolnite vsa polja s svojimi podatki.}
\marginnote{Če nimate naslova e-pošte, lahko brezplačen račun e-pošte dobite
na \url{gmail.com}.} Izpolnite zahtevane podrobnosti, kot je to prikazano na
sliki~\ref{ss:U1-createacct-info}. Prepričajte se, da uporabljate veljaven
naslov e-pošte, do katerega imate dostop samo vi.

Videli boste \emph{captcho} kot del procesa prijave. CAPTCHA preveri, da
obrazec izpolnjuje oseba in ne računalnik (saj računalnik ne zna prebrati
besedila CAPTCHA). Pred ustvarjanjem računa si preberite \menu{Pogoje
storitve} in \menu{Pravila zasebnosti}. Ko ste zadovoljni, kliknite
\button{Ustvari račun}.

\screenshot{03-U1-createacct-verification.png}{ss:U1-createacct-verification}{V polje vnesite potrditveno kodo.}
V nekaj minutah boste prejeli e-pošto s potrditveno kodo. Potrditveno kodo
vnesite v polje, kot je prikazano na
sliki~\ref{ss:U1-createacct-verification} in kliknite \button{Naprej}.

Če bo vse v redu, boste videli okno: ``Zdaj ste prijavljeni v Ubuntu One.''
V tem oknu kliknite na gumb \button{Končaj}. Prejeli boste še eno e-pošto,
ki vas bo pozdravila v Ubuntu One. Sedaj, ko ste prijavljeni v Ubuntu One,
lahko svoj računalnik nastavite za usklajevanje datotek z Ubuntu One.

\subsection{Nastavitev računalnika Ubuntu za usklajevanje datotek}

Namizni program Ubuntu One datoteke na krajevnem datotečnem sistemu
\emph{uskladi} z vašim osebnim oblakom Ubuntu One. Usklajevanje pomeni, da
bo vsebina krajevnega datotečnega sistema Ubuntu One in vaše osebne shrambe
v oblaku vedno enaka. Po prijavi v namizni program Ubuntu One bi se moralo
pojaviti naslednje pogovorno okno (slika~\ref{ss:U1-setup-sync}), ki vam
omogoča izbiro datotek, ki jih želite uskladiti s svojo osebno shrambo
Ubuntu One. 

\screenshot{03-U1-setup-sync.png}{ss:U1-setup-sync}{V tem pogovornem oknu lahko izberete, katere obstoječe mape Ubuntu One
želite uskladiti s svojim računalnikom.}
Če ste svoj račun Ubuntu One že uporabili, boste morda v tem pogledu imeli
več map (slika~\ref{ss:U1-setup-sync}). Izberete lahko, katere mape oblaka
Ubuntu One želite uskladiti s krajevnim datotečnim sistemom. Če Ubuntu One
uporabljate prvič, kliknite na gumb \button{Naprej}.

\advanced{Tukaj lahko spremenite tudi nastavitve povezave usklajevanja Ubuntu One s
klikom na gumb \button{Preveri nastavitve}. Spremenite lahko stvari, kot sta
največja in najmanjša hitrost pošiljanja in prejemanja in ali naj bodo
obvestila prikazana.}

\screenshot{03-U1-setup-sync-select-empty.png}{ss:U1-setup-sync-select}{V tem pogovornem oknu lahko izberete, katere mape v krajevnem datotečnem
sistemu želite uskladiti s shrambo Ubuntu One v oblaku.}
V naslednjem pogovornem oknu (Slika~\ref{ss:U1-setup-sync-select}) lahko
izberete, katero od map na krajevnem datotečnem sistemu želite uskladiti s
svojo shrambo Ubuntu One v oblaku. Mapa \filepath{Ubuntu One} se vedno
usklajuje, vendar lahko izberete dodatne mape, ki jih želite
usklajevati\dash na primer svoje slike. Ko ste končali z izbiro map,
kliknite na gumb \button{Končaj} za dokončanje opravila namestitve. Sedaj
ste pripravljeni za uporabo Ubuntu One!

\subsection{Uporaba Ubuntu One z upravljalnikom datotek \application{Datoteke}}

Ubuntu One se vključi v program \application{Datoteke}, ki ga uporabljate za
ogled datotečnega sistema. Datoteke in mape lahko dodate, uskladite in jih
daste v souporabo neposredno iz programa \application{Datoteke}.

\subsubsection{Dodajanje in spreminjanje datotek}

Ko v mapo usklajevanja Ubuntu One (ali katerokoli drugo mapo, ki ste jo
izbrali za usklajevanje) dodate nove datoteke, jih bo Ubuntu One samodejno
uskladil z vašim osebnim oblakom. Če na primer dodate fotografije s
počitnic, bi morali videti zaslon, podoben
sliki~\ref{ss:U1-files-sync-files-notification}.

\screenshot{03-U1-files-sync-files-notification.png}{ss:U1-files-sync-files-notification}{Ko datoteke dodate v mapo usklajevanja Ubuntu One, so samodejno usklajene z
vašim osebnim oblakom.}

Po premiku datotek v usklajeno mapo Ubuntu One bi morali prejeti obvestilo,
ki vas obvešča, da se je usklajevanje začelo. Ko se usklajevanje konča, se
bo pojavilo obvestilo, ki vas bo obvestilo, da je usklajevanje končano. 

Kadarkoli dodate ali spremenite datoteke, ki so v mapah, ki so usklajene z
Ubuntu One, bodo bile samodejno usklajene z vašim osebnim oblakom. Ko je
usklajevanje končano, lahko datoteke vidite preko spletnega vmesnika Ubuntu
One. Vidne bodo tudi na drugih računalnikih in mobilnih napravah, na katerih
uporabljate Ubuntu One. 

\subsubsection{Upravljanje map za usklajevanje}

Za ogled datotek, ki se trenutno usklajujejo z Ubuntu One odprite
\application{Nadzorno ploščo Ubuntu One} s klikom na ikono \button{Ubuntu
One} na Zaganjalniku, ki je prikazana na
sliki~\ref{ss:U1-launcher-icon}. Pojavilo se bo pogovorno okno podobno
sliki~\ref{ss:U1-files-addfolder-ctlpanel}.

\screenshot{03-U1-files-addfolder-ctlpanel.png}{ss:U1-files-addfolder-ctlpanel}{V nadzorni plošči Ubuntu One lahko vidite, katere mape na datotečnem sistemu
so usklajene z vašim osebnim oblakom Ubuntu One.}

V \application{Nadzorni plošči Ubuntu One} lahko vidite, katere mape so
usklajene z vašim osebnim oblakom Ubuntu One. Od tu lahko tudi dodate
datoteke s klikom na gumb \button{Dodaj mapo s tega računalnika}.

\subsection{Uporaba Ubuntu One s spletnim uporabniškim vmesnikom Ubuntu One}

Do svojih datotek lahko vedno dostopate preko spletnega vmesnika Ubuntu One
na \url{https://one.ubuntu.com}. \emph{Spletni uporabniški vmesnik} je
spletišče, na katerem lahko storite iste stvari kot na svojem
računalniku. Preko spletnega vmesnika na primer pogosto dostopamo do
e-pošte. Ko prvič odprete spletno stran, se boste morali prijaviti s klikom
na \button{Log in or Sign up} v zgornjem desnem kotu strani. Na naslednji
strani izpolnite naslov e-pošte in geslo Ubuntu One in kliknite na gumb
\button{Continue}. 

Ko boste prijavljeni, boste videl \emph{Dashboard}. Dashboard (pregledna
plošča) vam prikazuje povzetek porabe podatkov in vas obvesti o novih
zmožnostih v Ubuntu One. Za ogled datotek kliknite na povezavo
\button{Files} v vrstici krmarjenja v zgornjem delu strani. 

\subsubsection{Prejemanje in pošiljanje datotek}
Za dostop do datotek iz spletnega vmesnika Ubuntu One jih lahko enostavno
prejmete iz osebnega oblaka. Za prejem kliknite na \button{More} desno od
datoteke, nato kliknite na \button{Download file}, kot je prikazano na
sliki~\ref{ss:U1-webui-fileoptions}. To bo začelo prejem datoteke z vašim
brskalnikom.  

Če datoteko spremenite ali želite v svoj osebni oblak dodati novo datoteko,
kliknite na gumb \button{Upload file} v zgornjem delu strani. To bo datoteko
poslalo v trenutno mapo in prepisalo morebitne stare različice datoteke. Ko
bo datoteka poslana, bo na voljo v vašem osebnem oblaku in se bo uskladila s
krajevnimi datotečnimi sistemi računalnikov z Ubuntujem. 

\screenshot{03-U1-webui-fileoptions.png}{ss:U1-webui-fileoptions}{Datotekin gumb \button{More} v spletnem vmesniku vam ponuja veliko možnosti.}

\subsubsection{Kako narediti datoteke javno dostopne}
Datoteko lahko naredite dostopno na spletu s klikom na \button{More} in
izbiro gumba \button{Publish file} \dash to je prikazano tudi na
sliki~\ref{ss:U1-webui-fileoptions}. Po kliku na gumb \button{Publish file}
bo spletni vmesnik ustvaril \emph{Javni \acronym{URL}}. Ta \acronym{URL}
lahko delite s komerkoli. Če v brskalniku odprete javni \acronym{URL}
datoteke, bo brskalnik začel prejem datoteke ali pa jo bo prikazal, odvisno
od tega kakšne vrste je datoteka.

Datoteko lahko ponovno naredite zasebno s klikom na gumb \button{Stop
publishing}, ki je na levi strani javnega \acronym{URL}-ja. Ko kliknete na
gumb \button{Stop publishing}, bo polje javni URL izginilo in URL bo nehal
delovati. Če nekdo poskuša uporabiti javni URL za datoteko, ki je bila
nastavljena kot zasebna, bodo prejeli sporočilo o napaki in datoteka ne bo
prejeta ali prikazana.

Nadzorna plošča Ubuntu One izpiše vse vaše javne datoteke na enem mestu v
zavihku \button{Povezave souporab}. To je priročen način za nadzor datotek,
ki so objavljene in za enostavno kopiranje povezav s klikom na gumb
\button{Kopiraj povezavo} poleg vsake javne datoteke. 

\subsubsection{Izmenjava datotek}
Ubuntu One vam dovoljuje izmenjavo datotek z drugimi uporabniki, kar omogoča
enostavno sodelovanje. Ko uporabnik shrani spremembe v datoteki, se
spremembe samodejno uskladijo z oblakom drugih uporabnikov in njihovim
datotečnim sistemom, tako da imajo tudi drugi uporabniki najnovejšo
različico datoteke. 
\screenshot{03-U1-webui-share.png}{ss:U1-webui-share}{Souporaba datotek z drugimi uporabniki naredi sodelovanje na datotekah
enostavno.}

Če želite dati datoteke v souporabo z Ubuntu One, morate dati v souporabo
celotno vsebino mape, zato se prepričajte, da so v mapi le tiste datoteke,
ki jih želite dati v souporabo z drugimi uporabniki. Mapo daste v souporabo
tako, da v spletnem vmesniku Ubuntu One kliknete na gumb \button{More}, ki
se nahaja poleg imena mape. V meniju \button{More} nato izberite možnost
\button{Share folder}. Prikazalo se bo pogovorno okno, podobno tistemu,
prikazanemu na sliki~\ref{ss:U1-webui-share}. Izpolnite vsa polja v
pogovornem oknu in kliknite na gumb \button{Share this folder}. 

Ko mapo daste v souporabo, bo uporabnik, s katerim poskušate mapo dati v
souporabo, prejel e-pošto, ki ga bo obvestila, da želite mapo dati v
souporabo. Nato bo moral sprejeti zahtevo po souporabi. Če naslov e-pošte še
nima računa Ubuntu One, bo moral uporabnik ustvariti račun Ubuntu One,
preden lahko dostopa do mape v souporabi.

Če mape ne želite več izmenjevati, kliknite na gumb \button{More} in nato na
\button{Stop sharing}.

Če drug uporabnik da mapo v souporabo z vami, boste prejeli e-pošto, ki vas
bo obvestila o souporabi in povezavo, s klikom na katero boste sprejeli
zahtevo po souporabi. Mape, ki so jih z vami v souporabo dali drugi
uporabniki, se bodo pojavile v mapi \emph{V souporabi z mano} v vaši mapi
Ubuntu One. (\code{\textasciitilde/Ubuntu One/Shared With Me/}). 

Za zaustavitev usklajevanja datotek, ki so v souporabi z vami, krmarite do
mape v spletnem vmesniku Ubuntu One, kliknite na gumb \button{More} in nato
kliknite na gumb \button{Delete this share}.

\subsection{Preseganje omejitve shrambe Ubuntu One}
Če presežete omejitev shrambe računa Ubuntu One\dash omejitev brezplačnega
računa je 5~\acronym{GB} \dash bo Ubuntu One prenehal z usklajevanjem
datotek z vašim osebnim oblakom Ubuntu One.


\subsubsection{Odpravljanje prekoračene omejitve shrambe}
Za odpravilo težav s preseženo omejitvijo shrambe lahko storite več
stvari. Med njimi so:
\begin{itemize}
  \item Izbrišite datoteke, ki jih ne potrebujete več.
  \item Premaknite datoteke, ki vam jih ni treba več usklajevati, na drugo mesto, ki
ni usklajeno z Ubuntu One.
  \item Kupite dodatno shrambo. Dodatno shrambo lahko kupujete v blokih po 20
\acronym{GB}.
\end{itemize}

\subsubsection{Nakup dodatnega prostora shrambe}
Dodatni prostor shrambe lahko kupite s klikom na \button{Dobi več shrambe} v
\application{Nadzorni plošči Ubuntu One} ali na
\url{https://one.ubuntu.com/services/}. Dodatna shramba je na voljo v
20~\acronym{GB} blokih. Za ceno dodatnih blokov shrambe si oglejte
\url{https://one.ubuntu.com/services/}. 
\screenshot{03-U1-space-buy1.png}{ss:U1-space-buy1}{Dodaten prostor shrambe lahko kupite na spletišču Ubuntu One. Tukaj
prikazane cene so bile pravilne na datum objave tega vodnika.}


\screenshot{03-U1-space-buy2.png}{ss:U1-space-buy2}{Ubuntu One za nakup dodatnega prostora sprejema kreditne kartice ter PayPal.}

\subsection{Kako dobiti mobilne programe Ubuntu One}

\marginscreenshot{03-U1-mobile-icon.png}{ss:U1-mobile-icon}{To je ikona programov Ubuntu One za Android in iPhone.}

Ubuntu One vsebuje mobilna programa za mobilne naprave Android in iPhone. Ta
programa vam omogočata dostop do vaših datotek, kjerkoli že ste. Več
podrobnosti o programih za Android in iPhone najdete na
\url{https://one.ubuntu.com/downloads/android/} in
\url{https://one.ubuntu.com/downloads/iphone/}.

\subsection{Pridobitev Ubuntu One za Windows ali Mac}

Ubuntu One vsebuje tudi samostojne programe, ki lahko uskladijo datoteke
vašega oblaka Ubuntu One z datotečnim sistemom operacijskega sistema Windows
ali Mac \acronym{OS~X}. Več podrobnosti lahko najdete na
\url{https://one.ubuntu.com/downloads/windows/} ali
\url{https://one.ubuntu.com/downloads/mac/}. 


\subsection{Storitev pretakanja glasbe Ubuntu One}
Poleg usklajevanja datotek Ubuntu One ponuja storitev pretakanja glasbe. O
tej storitvi v tej knjigi ne razpravljamo, vendar lahko dodatne podrobnosti
najdete na \url{https://one.ubuntu.com/services/music/}. Storitev pretakanja
glasbe zahteva plačano naročnino. Za ceno storitve pretakanja glasbe si
oglejte \url{https://one.ubuntu.com/services/}.

\indexend{Ubuntu One}


\clearpage
\clearpage


\chapter{Strojna oprema}
\label{ch:hardware}

\credit{author}{Sayantan Das}{13.10}
\credit{editor}{(unassigned)}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{review}


\section{Uporaba vaših naprav}

Ubuntu podpira širok nabor strojne opreme. Podpora za novo strojno opremo se
izboljša z vsako izdajo. 

\section{Določitev strojne opreme}

Obstaja več načinov za določitev vaše strojne opreme v Ubuntuju. Najlažji
način je namestitev programa \application{Sysinfo} iz \menu{Programskega
središča Ubuntu}. 

Odprite \window{Programsko središče Ubuntu} in nato v iskalno polje v
zgornjem desnem kotu vnesite \userinput{sysinfo}. Izberite program in
kliknite \button{Namesti}. Za namestitev programa ob pozivu vnesite geslo.

Za zagon programa poiščite \application{Sysinfo} v pregledni
plošči. Kliknite na ikono programa. Program Sysinfo bo prikazal okno s
podatki o strojni opremi vašega računalnika.  






\section{Zasloni}
\subsection{Gonilniki strojne opreme}
\indexstart{gonilniki}
Gonilnik je program, ki računalniku pove, kako se sporazumevati z določeno
strojno opremo. Vsak sestavni del računalnika (kot so na primer tiskalnik,
predvajalnik \acronym{DVD}, trdi disk ali grafična kartica) potrebuje za
delovanje gonilnik. 

\marginnote{Grafična kartica je sestavni del vašega računalnika, ki izriše
vsebino zaslona. Ko gledate posnetke na YouTube, gledate \acronym{DVD}-je
ali uživate v gladkih učinkih, ko razpnete/pomanjšate okna, grafična kartica
izrisuje vse, kar vidite.} Večino grafičnih kartic proizvedejo tri dobro
znana podjetja: Intel, \acronym{AMD}/\acronym{ATI} in \acronym{NVIDIA}
Corp. Proizvajalca vaše grafične kartice lahko najdete v priročniku vašega
računalnika, z ogledom specifikacij računalnika na spletu ali v terminalu z
uporabo ukaza \userinput{lspci}. \application{Programsko središče Ubuntu}
vsebuje več programov, ki vam lahko povedo podrobne sistemske
podatke. Sysinfo je eden od programov, ki ga lahko uporabite za iskanje
pomembnih podatkov o sistemskih napravah. Ubuntu vsebuje podporo za grafične
naprave zgornjih in številnih drugih podjetij. To pomeni, da vam gonilnika
ni treba iskati in nameščati, saj za vse poskrbi Ubuntu.

V skladu z Ubuntujevo filozofijo so privzeto uporabljeni grafični gonilniki
odprtokodni. To pomeni, da lahko razvijalci Ubuntuja gonilnike spreminjajo
in popravijo z njimi povezane težave. V nekaterih primerih lahko lastniški
gonilnik (omejeni gonilnik), ki ga zagotavlja proizvajalec grafične kartice,
ponuja boljšo zmogljivost ali zmožnosti, ki niso na voljo v odprtokodnem
gonilniku. V drugih primerih morda vaše naprave ne podpira še noben
odprtokodni gonilnik. V teh primerih boste morda želeli namestiti omejeni
gonilnik, ki ga zagotavlja proizvajalec.

Zaradi filozofskih in praktičnih razlogov Ubuntu lastniških gonilnikov
privzeto ne namesti, vendar uporabniku ponudi dodatne podrobnosti za lažjo
odločitev. Zapomnite si, da omejenih gonilnikov, za razliko od odprtokodnih
gonilnikov, Ubuntu ne vzdržuje. Težave, ki jih povzroča ta gonilnik, bodo
razrešene šele, ko se jih bo proizvajalec odločil popraviti. Za ogled, če so
omejeni gonilniki na voljo za vaš sistem, pojdite v \menu{Nastavitve
sistema}, nato odprite \menu{Programi in posodobitve} in pojdite na zavihek
Dodatni gonilniki. Če je za katero od vaših naprav na voljo omejen gonilnik,
bo izpisan v tem zavihku. Za omogočitev gonilnika kliknite
\button{Omogoči}. To opravilo potrebuje delujočo internetno povezavo in vas
bo vprašalo za geslo. Ko je namestitev končana, boste morda za končanje
omogočitve gonilnika morali ponovno zagnati računalnik.

\marginnote{Še en uporaben vir je uradna spletna dokumentacija
(\url{http://help.ubuntu.com}), ki vsebuje podrobne podatke o različnih
grafičnih gonilnikih in znanih težavah. Enako dokumentacijo lahko najdete z
iskanjem \userinput{Pomoč} v pregledni plošči ali pritiskom na
\keystroke{F1} na tipkovnici.} Razvijalci Ubuntuja imajo raje odprtokodne
gonilnike, ker lahko katerokoli težavo odkrije in popravi kdorkoli iz
skupnosti z zadostnim znanjem. Razvoj Ubuntuja je izjemno hiter, zato bodo
vašo napravo verjetno odprtokodni gonilniki podpirali. Za preverjanje
združljivosti vaše naprave z Ubuntujem pred nameščanjem lahko uporabite živi
\acronym{DVD} Ubuntu ali obiščete forume Ubuntu ali
\url{http://www.askubuntu.com} za vprašanja o svoji napravi. 
\indexend{gonilniki}

\subsection{Nastavitev ločljivosti zaslona}
\indexstart{zaslon!sprememba ločljivosti}
Ena izmed najpogostejših nalog, povezanih z zaslonom, je nastavitev ustrezne
ločljivosti zaslona.

\marginnote{Zasloni so narejeni iz tisoče drobcenih točk. Vsaka točka
prikaže drugačno barvo in skupaj prikažejo sliko, ki jo vidite. Lastna
ločljivost zaslona pove, iz koliko dejanskih točk je vaš zaslon sestavljen.}
Ubuntu večinoma pravilno zazna lastno ločljivost vašega zaslona in jo
nastavi za vas. Vendar zaradi širokega obsega razpoložljivih naprav včasih
ne more pravilno določiti vaše ločljivosti.

Za nastavitev ločljivosti zaslona pojdite v \menu{Nastavitve sistema\then
Zasloni}. Okno \window{Zasloni} samodejno zazna vrsto zaslona in prikaže ime
ter velikost vašega zaslona. Ločljivost zaslona in hitrost osveževanja
Ubuntu nastavi na priporočeno vrednost. Če vam priporočene nastavitve niso
všeč, lahko s spustnim menijem \dropdown{Ločljivost} izberete želeno
ločljivost.
\indexend{zaslon!sprememba ločljivosti}


\subsection{Dodajanje dodatnih zaslonov}
\indexstart{zaslon!dodajanje drugega}
Včasih boste morda želeli na namizje dodati več kot en zaslon ali pa boste
morda želeli prenosniku dodati zunanji zaslon. To je precej enostavno, saj
Ubuntu privzeto podpira \acronym{LCD}-je, \acronym{TV}-je in
projektorje. Napravo morate le priklopiti.

Ubuntu privzeto prepozna skoraj vse najnovejše zaslone, \acronym{TV}-je in
projektorje. Včasih lahko zgodi, da vaš dodatni zaslon ob povezavi z
računalnikom ni zaznan. Za odpravljanje težav pojdite v \menu{Sistemske
nastavitve \then Zasloni} in kliknite na \menu{Zaznaj zaslone}. To bo
zaznalo zaslone, povezane z računalnikom. Ta meni lahko najdete tudi v
meniju \menu{Izklop} v zgornji vrstici. Program Zasloni lahko najdete tudi v
iskalni vrstici pregledne plošče.

Obstajata dva načina, na katera lahko uporabljate več zaslonov. Prva možnost
je razširitev namizja čez dva ali več zaslonov. To je še posebno uporabno,
če delate na več projektih in jih morate videti hkrati. Nastavite lahko, da
je zaslon na katerikoli strani vašega glavnega zaslona; npr. na vaši desni,
na vaši levi ali na vrhu (primerno, če delate na velikem zaslonu, kot je TV,
in na 12-13 paličnem prenosniku); preprosto premaknete zaslon v nastavitvah
\menu{Zasloni} na želeno stran.

Druga možnost je zrcaljenje namizja na vsakega od zaslonov. To je še posebno
uporabno, če uporabljate prenosnik za prikaz nečesa na večjem zaslonu ali
projektorju. Za omogočitev te možnosti izberite polje poleg \checkbox{Zrcali
zaslone} in kliknite \button{Uveljavi} za shranitev nastavitev. Pojavilo se
bo pojavno obvestilo, ki vas bo vprašalo, ali želite obdržati trenutne
nastavitve ali povrniti stanje na predhodne nastavitve. Kliknite za
obdržanje trenutnih nastavitev. Od Ubuntuja 12.04 naprej lahko izberete
tudi, ali naj bo zaganjalnik Unity na obeh zaslonih ali le na glavnem
zaslonu. Ubuntu 13.04 prinaša boljšo podporo za več zaslonov z višjimi
ločljivostmi.
\indexend{zaslon!dodajanje drugega}


\section{Povezovanje in uporaba tiskalnikov}
\index{tiskalnik}
Ubuntu podpira večino novih tiskalnikov. Tiskalnike lahko dodate, odstranite
ali pa spremenite njihove lastnosti v \menu{Sistemske nastavitve \then
Tiskanje}. \application{Tiskanje} lahko najdete tudi v iskalni vrstici
pregledne plošče. Ko odprete \application{Tiskanje}, se bo prikazalo okno
\window{Tiskanje - localhost}.

Ko želite dodati tiskalnik, se boste morali prepričati, da je vklopljen in
povezan z računalnikom s kablom \acronym{USB} oziroma preko omrežja.

\subsection{Dodajanje krajevnega tiskalnika}
\index{printer!dodajanje preko USB@dodajanje preko \acronym{USB}}
Tiskalnik, povezan s kablom \acronym{USB}, imenujemo \emph{krajevni
tiskalnik}. Tiskalnik lahko dodate s klikom na gumb \button{Dodaj
tiskalnik}.

V levem pladnju okna \window{Nov tiskalnik} bodo izpisani tiskalniki, ki jih
lahko namestite. Izberite tiskalnik, ki ga želite namestiti, in kliknite
gumb \button{Naprej}.

\marginnote{Če lahko vaš tiskalnik samodejno izvaja dvostransko tiskanje, bo
verjetno imel enoto za dvostranski tisk. Če o tem niste prepričani, si
oglejte navodila tiskalnika. Če imate tiskalnik z enoto za dvostranski tisk,
se prepričajte, da je možnost \checkbox{Dvostransko tiskanje} izbrana in
nato kliknite gumb \button{Naprej}.} Sedaj lahko določite ime, opis in mesto
tiskalnika. Vsako od teh naj vas spominja na ta tiskalnik, zato da lahko pri
tiskanju izberete pravega. Na koncu kliknite \button{Uveljavi}.

\subsection{Dodajanje omrežnega tiskalnika}
\index{tiskalnik!dodajanje preko omrežja}
Prepričajte se, da je vaš tiskalnik vklopljen in povezan z žičnim oziroma
brezžičnim omrežjem. Tiskalnik lahko dodate s klikom na \button{Dodaj
tiskalnik}. Odprlo se bo okno \window{Nov tiskalnik}. Kliknite na znak ``+''
poleg \emph{Omrežni tiskalnik}.

Če je vaš tiskalnik samodejno najden, se bo pojavil pod \emph{Omrežni
tiskalnik}. Kliknite na ime tiskalnika in nato kliknite \button{Naprej}. V
besedilnih poljih lahko sedaj navedete ime, opis in mesto tiskalnika. Vsako
od teh naj bi vas spomnilo na določen tiskalnik, da lahko pri tiskanju
izberete pravega. Kliknite \button{Uveljavi}.

\marginnote{Privzeti tiskalnik je tisti, ki je ob tiskanju samodejno
izbran. Za nastavitev tiskalnika kot privzetega desno kliknite na tiskalnik,
ki ga želite nastaviti kot privzetega, in kliknite \menu{Nastavi kot
privzeto}.} Svoj omrežni tiskalnik lahko dodate tudi z vnosom naslova
\acronym{IP} tiskalnika. Izberite ``Najdi omrežni tiskalnik'', vnesite
naslov \acronym{IP} v polje \textfield{Gostitelj:} in pritisnite gumb
\button{Najdi}. Ubuntu bo tiskalnik našel in ga dodal. Večino tiskalnikov
Ubuntu zazna samodejno. Če Ubuntu tiskalnika ne more samodejno zaznati, vas
bo vprašal za vnos proizvajalca in modela tiskalnika.

\subsection{Spreminjanje možnosti tiskalnika}
\index{tiskalnik}
Možnosti tiskalnika vam omogočajo spreminjanje kakovosti tiska, velikosti
papirja in vrste medija. Lahko jih spremenite z desnim klikom na tiskalnik
in izbiro \menu{Lastnosti}. Prikazalo se bo okno \window{Lastnosti
tiskalnika}. V levem pladnju izberite \emph{Možnosti tiskalnika}.

Sedaj lahko določite nastavitve s spreminjanjem spustnih vnosov. Nekatere od
možnosti, ki jih boste morda videli, so razložene.

\subsubsection{Velikost medija}

To je velikost papirja, ki ga postavite v pladenj tiskalnika.

\subsubsection{Vir medija}

To je pladenj, iz katerega prihaja papir.

\subsubsection{Izbira barv}

To je zelo uporabno, če želite tiskati v \dropdown{sivinah} za varčevanje s
črnilom ali za tiskanje v \dropdown{barvah} ali \dropdown{obrnjenih
sivinah}.

\subsubsection{Vrsta medija}

Odvisno od tiskalnika lahko izbirate med:

\begin{itemize}
  \item Običajen papir
  \item Samodejno
  \item Foto papir
  \item Film za prosojnice
  \item Medij \acronym{CD} ali \acronym{DVD}
\end{itemize}

\subsubsection{Kakovost tiska}

To določi, koliko barve je porabljene pri tiskanju. \dropdown{Hiter osnutek}
porabi najmanj črnila, medtem ko  \dropdown{visokoločljivostna fotografija}
porabi največ črnila.




\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\section{Zvok}
\label{sec:sound}

Ubuntu običajno med namestitvijo samodejno zazna zvočno strojno opremo. Zvok
v Ubuntuju zagotavlja zvočni strežnik PulseAudio. Možnosti zvoka lahko
enostavno nastavite z grafičnim vmesnikom, ki je del Ubuntuja.


\subsection{Ikona glasnosti in možnosti zvoka}
\index{zvok!glasnost}
Ikona glasnosti je prisotna v vrhnjem pultu in zagotavlja hiter dostop do
številnih z zvokom povezanih zmožnosti. Ko kliknete na ikono glasnosti, vas
pozdravijo štiri možnosti: ikona utišanja povsem na vrhu, sledi drsnik, ki
ga lahko za povečanje/zmanjšanje glasnosti premaknete vodoravno, nato
bližnjica do privzetega predvajalnika glasbe (Rhythmbox) in še možnost za
dostop do nastavitev zvoka. Izbira \emph{Nastavitve zvoka} odpre drugo okno,
kjer lahko dostopate do možnosti za spreminjanje nastavitev zvočnega vhoda
in izhoda za zvočnike, mikrofon in slušalke. Omogoča tudi spreminjanje
glasnosti za vsak program posebej. Nastavitve zvoka lahko najdete tudi v
\menu{Sistemskih nastavitvah} pod \emph{Zvok}.


\paragraph{Izhod}
\index{zvok!izhod}
\marginnote{Mikrofon se uporablja za izvajanje zvočnih/video klicev, ki jih
podpirajo programi, kot sta Skype ali Empathy. Uporabiti ga je mogoče tudi
za snemanje zvoka.} Zavihek \emph{Izhod} vsebuje seznam vseh zvočnih kartic,
ki so na voljo. Običajno je izpisana le ena, vendar se bo prikazala tudi
vaša grafična kartica, če ima vmesnik \acronym{HDMI}.  \marginnote{Če
spremenite izhodno zvočno napravo, bo postala privzeta.} Zavihek
\emph{Izhod} se uporablja za nastavljanje izhoda zvoka, kjer lahko
povečate/zmanjšate in utišate/povrnete glasnost izhoda ter izberete
prednostno izhodno napravo. Če imate več kot eno izhodno napravo, bo
izpisana v odseku ``Izbor naprave za zvočni izhod.'' Izbrana bo privzeta
izhodna strojna oprema, ki jo je Ubuntu samodejno zaznal med
namestitvijo. Ta odsek vam omogoča tudi spreminjanje ravnotežja zvoka na
levih in desnih zvočnikih vašega računalnika.

\paragraph{Vhod}
\index{zvok!vhod}
\index{zvok!snemanje}
\marginnote{Opazili boste, da je privzeto pri vsaki namestitvi Ubuntuja
vhodni zvok za mikrofon zelo tih ali utišan. Morali boste ročno zvišati
glasnost ali povrniti glasnost, da bo lahko vaš mikrofon snemal zvoke ali da
ga boste uporabljali med zvočnimi/video klici}. Drugi zavihek \emph{Vhod} je
za nastavitev zvoka. Ta odsek boste lahko uporabljali, ko boste imeli
vgrajen mikrofon na vašem sistemu ali če ste priklopili zunanji
mikrofon. Lahko dodate tudi mikrofon s slušalkami Bluetooth med vaše vhodne
naprave, ki vam lahko služi kot mikrofon. Zvišate/znižate ali
utišate/povrnete vhodni zvok preko tega zavihka. Če je več kot ena vhodna
naprava, jih boste videli na seznamu v belem kvadratu, kjer piše
\emph{Izberite napravo za vhod zvoka}. Če imate zagnane programe voip kot je
Skype, boste našli drsnik mikrofona pod drsnikom glasnosti na zgornjem pultu
zvočnega menija med zvočnim ali video
klicem. \marginnote[-1\baselineskip]{Privzeto je zvok v Ubuntuju med
namestitvijo nastavljen na najvišjo glasnost.}


\paragraph{Zvočni učinki}
\index{zvočni učinki}
\marginnote{Nove zvočne teme lahko dodate z namestitvijo iz Programskega
središča (npr. zvočna tema Ubuntu Studio). Zvočno temo lahko izberete iz
spustnega menija. Omogočite lahko tudi zvoke oken in gumbov.} Tretji zavihek
je \emph{Zvočni učinki}, kjer lahko omogočite, onemogočite ali spremenite
obstoječo zvočno temo. Spremenite lahko tudi opozorilne zvoke različnih
dogodkov.

\paragraph{Programi}
\marginnote{Ekipa Ubuntu Design je po Ubuntuju 11.10 izvedla nekaj sprememb
ikone glasnosti.} Zavihek \emph{Programi} omogoča spreminjanje glasnosti
izvajajočih se programov. To je priročno, če se izvaja več zvočnih
programov, na primer, če se hkrati izvajata predvajalnika Rhythmbox in Totem
ter spletno predvajanje videa. V tem primeru boste lahko zmanjšali/povečali,
utišali/povrnili glasnost za vsak program, ki se nahaja v tem zavihku.


\subsection{Več zmožnosti}

Ikona lahko nadzira različne vidike sistema, glasnost programov in
predvajalnikov glasbe, kot so Rhythmbox, Banshee, Clementine in
Spotify. Drugo ime za kazalnik glasnosti je zvočni
meni. \marginnote{Privzeti predvajalnik glasbe, \application{Rhythmbox},
lahko zaženete z levim klikom na zvočni meni in s seznama izberete
\application{Rhythmbox}. Predvajalnik lahko zaženete tudi s klikom na gumb
\button{predvajanje}.} Nadzorniki predstavnosti vključujejo
predvajaj/premor, predhodna skladba in naslednja skladba. S pomočjo možnosti
\emph{Izbor seznama predvajanja} lahko preklopite med različnimi seznami
predvajanja. Na voljo je tudi iskalna vrstica, ki jo lahko povlečete za
preskok delov skladbe. Če trenutno predvajajoča se skladba vsebuje
naslovnico albuma, bo prikazana poleg imena trenutne skladbe. V nasprotnem
primeru boste videli le podrobnosti skladbe. Prikazani so ime skladbe, ime
izvajalca in ime albuma trenutne skladbe.


\section{Uporaba spletne kamere}
\label{sec:webcam}

\index{spletna kamera}
Spletne kamere so pogosto vgrajene v prenosnike. Nekateri namizni
računalniki, kot je Apple iMac, imajo spletne kamere vgrajene v njihove
zaslone. Če kupite spletno kamero, bo zelo verjetno uporabljala povezavo
\acronym{USB}. Za uporabo spletne kamere \acronym{USB} jo vklopite v
katerakoli prazna vrata \acronym{USB} na računalniku. 

\marginnote{Obstaja več programov, ki so uporabni, če imate spletno
kamero. \application{Cheese} lahko zajame slike s spletne kamere,
\application{VLC} pa lahko zajame tudi video. Namestite ju lahko iz
Programskega središča Ubuntu.} Skoraj vse nove spletne kamere Ubuntu
samodejno zazna. Spletne kamere lahko nastavite za uporabo s posameznimi
programi, kot sta \application{Skype} in \application{Empathy}. Za pomoč s
spletnimi kamerami, ki z Ubuntujem ne delujejo, obiščite spletno stran
\url{https://wiki.ubuntu.com/Webcam}.


\section{Optično branje slik in besedila}
\index{optični bralnik}
Optično branje dokumenta ali slike je v Ubuntuju zelo enostavno. Z optičnim
branjem upravlja program \application{Enostavno optično branje}. Večino časa
bo Ubuntu samodejno zaznal vaš optični bralnik in ga boste lahko nemudoma
uporabili. Za optično branje dokumenta sledite tem korakom:

\begin{enumerate}
  \item Vsebino, ki jo želite optično prebrati, postavite na optični bralnik.
  \item Odprite pregledno ploščo in vnesite \userinput{scan}.
  \item Kliknite na \application{Enostavno optično branje}.
  \item Izberite \menu{Besedilo} ali \menu{Fotografija} iz menija \menu{Dokument
\then Optično branje}.
  \item Kliknite \button{Optično beri}.
  \item Kliknite na ikono \button{Papir} če želite dodati novo stran.
  \item Za shranitev kliknite na gumb \button{Shrani}.
\end{enumerate}

Optično prebrane dokumente in slike lahko shranite v obliki
\acronym{JPEG}. Shranite jih lahko tudi v obliki \acronym{PDF} in s tem
omogočite odpiranje s programom \application{Acrobat Reader}. V ta namen na
konec imena datoteke dodajte pripono \code{.pdf}.

\subsection{Odpravljanje težav z optičnim bralnikom}
\index{optični bralnik!odpravljanje težav}
Če vaš optični bralnik ni bil samodejno zaznan, vam bo Ubuntu morda ob
poskusu optičnega branja podal sporočilo ``Naprave niso na voljo''. Morda
obstaja razlog, zakaj Ubuntu ne more najti vašega optičnega bralnika.

\begin{itemize}
  \item Enostavno odklopite optični bralnik in ga ponovno priklopite. Če imate
novejši optični bralnik \acronym{USB}, bo verjetno nemudoma deloval.
  \item Gonilnik za vaš optični bralnik morda ni bil samodejno naložen. Ponovno
zaženite sistem. Morda bo pomagalo!
  \item Vaš optični bralnik ni podprt v Ubuntuju. Najpogostejša vrsta nepodprtih
optičnih bralnikov so stari vse-v-enem tiskalniki/optični bralniki/faksi
Lexmark, ki so povezani preko vzporednih vrat (LPT).
  \item Projekt \acronym{SANE}, ki programom optičnega branja na Ubuntuju zagotavlja
večino zaledij, vsebuje seznam podprtih optičnih bralnikov in morebitnih
težav z njimi.
  \item Če želite ugotoviti, kateri optični bralniki delujejo z Ubuntujem, preverite
spletno stran
\url{https://wiki.ubuntu.com/HardwareSupportComponentsScanners}
\end{itemize}



\section{Tipkovnica in miška}

Tipkovnica ter miška sta pomembni vhodni napravi za večji del uporabnikov
računalnikov. Veliko je različnih vrst tipkovnic in mišk, vključno s
tipkovnicami, ki podpirajo razne jezike.

V tem oddelku si bomo ogledali različne nastavitve vaše tipkovnice ter
miške. To bo zelo uporabno za mednarodne uporabnike.

\subsection{Tipkovnica}
\index{tipkovnica}
Tipkovnica je verjetno eden glavnih načinov sporazumevanja z
računalnikom. Na žalost niso vse tipkovnice enake zasnove; razlikujejo se
glede na državo, jezik ali videz. Nastavljeni privzeti jezik tipkovnice v
Ubuntuju 13.10 se prikaže kot meni apleta zraven ikone Upravljalnika
omrežja. S klikom na meni apleta tipkovnice se bo prikazal privzeti jezik
nastavljen za tipkovnico ter dostop do treh možnosti: 1. Zemljevid znakov
2. Prikaz razporeditve tipkovnice 3. Nastavitve vnosa besedila .. 
\marginscreenshot{04-KeyboardPanelSettings.png}{ss:keyboard-applet-menu}{Meni \gls{applet} tipkovnice.}

\subsection{Miška in sledilna ploščica}
\index{miška}
\index{sledilna ploščica}

Miška je še en od načinov vnosa in gre z roko v roki s tipkovnico. Ubuntu
podpira vse vrste vstavi in poženi mišk vključno s sledilnimi ploščicami ter
sledilnimi kroglicami. Če načrtujete uporabo miške na svojem prenosniku, jo
preprosto vstavite in Ubuntu jo bo nemudoma prepoznal. 

Meni nastavitev se nahaja v \menu{Sistemske nastavitve \then Miška in
sledilna ploščica}, kjer lahko spreminjate nastavitve miške, kot je hitrost
dvoklika, hitrost kazalca, prag povleci in spusti ter levoročni ali
desnoročni kliki. Če uporabljate sledilno ploščico na svojem prenosniku
lahko spreminjate občutljivost sledilne ploščice. Lahko omogočite tudi
vodoravno, drsanje po robu in dvoprstno drsanje po prenosniku.  

\subsection{Večdotičnost in podpora potez}
\index{večdotičnost}
\index{poteze}

Kot je bilo že predstavljeno v Ubuntu 11.04, večdotičnost in podpora potezam
pridobiva dobro mero pozornosti razvijalcev pri Canonicalu. Ubuntu ima sedaj
polno podporo za večdotične poteze. To pomeni, da lahko vsakdo z napravo ali
vmesnikom, ki omogoča dotik, uporablja večdotične zmožnosti. Enkrat
omogočeno, spreminjanje velikosti in premikanje oken na napravah, ki
omogočajo dotik, se lahko naredi z uporabo udarjanja s tremi prsti na okno
programa.

Ubuntu 13.04 izboljšuje zmožnosti, ki so predstavljene v Ubuntu 11.10 za
možnosti omogočanja dvoprstnega drsenja, ki je podobno prenosnikom in
namiznim računalnikom Mac \acronym{OS~X}. Te nastavitve se lahko omogočijo v
\menu{Sistemske nastavitve \then Miška in sledilna ploščica \then Sledilna
ploščica}. Izberite ``Dvoprstno drsenje" na možnosti
\emph{Drsenje}. \userinput{Miška in sledilna ploščica} lahko poiščete tudi v
iskalni vrstici Pregledne plošče in omogočite to možnost. Naj vas opomnimo,
da omogočanje dvoprstnega drsenja onemogoči robno drsenje.





\section{Druge naprave}
\label{sec:other-devices}

\subsection{\acronym{USB}}
\index{USB@\acronym{USB}}
Vrata \gls{USB} so na voljo na skoraj vseh računalnikih. Uporabljajo se za
priklop številnih naprav, kot so recimo prenosni trdi diski, bliskovni
pogoni, odstranljivi pogoni \acronym{CD}/\acronym{DVD}/Blu-ray, tiskalniki,
optični bralniki in mobilni telefoni.

Upravljalnik datotek bo samodejno zazna priklopljene bliskovne pogone in
prenosne trde diske ter prikazal njihovo vsebino. Priklopljene pogone lahko
nato uporabite za kopiranje podatkov na in z računalnika.

Vse kartice \acronym{SD}, ki se nahajajo v novih fotoaparatih, kamerah in
mobilnih telefonih, Ubuntu samodejno zazna. Vsebujejo različne vrste
podatkov, zato se bo pojavilo okno s spustnim menijem, kjer boste lahko
izbrali med uvozom zvoka ali videa in upravljalnikom datotek.

\subsection{Firewire}
\index{IEEE 1394@\acronym{IEEE} 1394}
\marginnote{\define{Firewire} je uradno poznan kot \acronym{IEEE}
1394. Poznan je tudi kot Sony i.LINK in Texas Instruments Lynx.} Firewire je
povezava na nekaterih računalnikih, ki vam omogoča prenos podatkov z
naprav. Ta vrata običajno uporabljajo kamere in digitalni fotoaparati. 

Če želite uvoziti video iz kamere, lahko to storite tako, da kamero povežete
preko vrat Firewire. \marginnote{Za več podrobnosti o programu Kino si
oglejte \url{http://www.kinodv.org/}.} Namestiti boste morali program
\application{Kino}, ki je na voljo v \application{Programskem središču
Ubuntu}. 

\subsection{Bluetooth}
\indexstart{Bluetooth}

Bluetooth je brezžična tehnologija, ki jo različne vrste naprav uporabljajo
za povezovanje med seboj. Pogosto lahko najdete miške in tipkovnice, ki
podpirajo Bluetooth. Najdete lahko tudi naprave \acronym{GPS}, mobilne
telefone, slušalke, predvajalnike glasbe in veliko drugih naprav, ki se
lahko povežejo z vašim namizjem ali prenosnikom ter vam omogočajo prenos
podatkov, poslušanje glasbe, igranje iger in podobno.


Če ima vaš računalnik podporo Bluetooth, potem bi morali v vrhnjem pultu,
ponavadi blizu ikone glasnosti, videti ikono Bluetooth. Kliknite na ikono
Bluetooth za odpiranje pojavnega menija z več izbirami, kot je možnost
\menu{Izklop/vklop Bluetootha}, \menu{Vklop/izklop vidnosti} naprave,
nastavitev dostopa do naprave Bluetooth in dostopa do nastavitev Bluetooth
\marginscreenshot{04-Bluetooth-left-click.png}{ss:Bluetooth-left-click}{Meni \gls{applet} Bluetooth}

Do možnosti Bluetooth lahko dostopate z \menu{Sistemske nastavitve \then
Bluetooth}. Če se želite povezati z novo napravo \dash na primer, da želite
s telefona poslati slike ali video na računalnik \dash kliknite na ikono
Bluetooth v vrhnjem pultu in izberite \menu{Nastavi novo napravo \ldots}

Ubuntu bo odprl okno za nastavitev nove naprave. Ko kliknete
\button{Naprej}, vam bo Ubuntu pokazal, koliko naprav Bluetooth je prisotnih
blizu vašega računalnika. Da se seznam razpoložljivih naprav pojavi na vašem
zaslonu, lahko traja približno minuto. Vsaka naprava bo prikazana takoj, ko
jo Ubuntu najde. Ko se naprava, s katero se želite povezati, pojavi na
seznamu, kliknite nanjo. Nato izberite število \acronym{PIN} z izbiro
\button{možnosti PIN}.

\marginnote{Ko \define{povežete} dve napravi Bluetooth, pustite, da ena
naprava zaupa drugi. Ko dve napravi povežete, se bosta v prihodnosti
samodejno povezali, ne da bi zahtevali PIN.} Na voljo so tri predhodno
določena števila \acronym{PIN}, vendar lahko ustvarite tudi \acronym{PIN} po
meri. Ta \acronym{PIN} boste morali vnesti na napravi, ki jo boste
povezovali z Ubuntujem.


Ko je naprava povezana, bo Ubuntu odprl okno ``Nastavitev je končana''. V
Ubuntuju je zaradi varnostnih razlogov vaš računalnik privzeto skrit. To
pomeni, da lahko sistem Ubuntu išče druge naprave Bluetooth, vendar druge
naprave računalnika z Ubuntujem ne bodo našle. Če želite, da druge naprave
lahko najdejo vaš računalnik, boste morali to izrecno dovoliti. To storite
tako, da v meniju \menu{Nastavitve sistema \then Bluetooth} 'vklopite'
``Vidnost \textit{ime-vašega-računalnika}''. Da vaš računalnik postane
viden, lahko tudi kliknete na ikono Bluetooth in izberete \menu{Vidno}. 

Lepo ime za sistem Ubuntu z omogočeno tehnologijo Bluetooth lahko dodate s
spreminjanjem besedila \textfield{Prijazno ime}.

\marginnote{Naprave Android morajo biti vedno povezane, tudi kadar prenašate
datoteke.} Druga zmožnost, prisotna v ikonskem meniju Bluetooth, je ``Pošlji
datoteke na napravo.'' To možnost uporabite za pošiljanje datoteke na
mobilni telefon brez povezovanja z računalnikom.
\indexend{Bluetooth}



\clearpage
\clearpage


\chapter{Upravljanje s programi}
\label{ch:software-management}

\section{Upravljanje programov v Ubuntuju}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-08-10}{review}
\status{13.10}{2013-08-12}{review}
\status{13.10}{2013-09-14}{review}
\status{13.10}{2013-09-20}{candidate}

Nameščanje programske opreme v Ubuntuju razširi uporabnost ter zmožnost tega
operacijskega sistema. To poglavje opisuje na kakšen način Ubuntu upravlja
namestitev programske opreme in kako ohranja vso programsko opremo
posodobljeno.
\subsection{Sistem upravljanja paketov}



Ubuntu in razne druge izpeljanke Linux uporabljajo zbirko programskih orodij
imenovanih \emph{sistem za upravljanje paketov} oziroma upravljalnik
paketov. Upravljalnik paketov je zbirka orodij, ki olajša namestitev,
izbris, nadgradnjo in nastavitev programov. Sistem za upravljanje paketov
vsebuje podatkovno zbirko programov imenovano \emph{skladišča}, kjer so
posamezni programi urejeni v zbirke imenovane \glspl{package}. Ti paketi,
razen samih programov, vsebujejo pomembne podatke o programu samemu, kot je
na primer naziv programa, opis, različica, ime proizvajalca in seznam raznih
\emph{odvisnosti}, katere program potrebuje za ustrezno namestitev.

Večina drugih operacijskih sistemov zahteva, da uporabnik komercialne
programe kupi (na spletu ali preko fizične trgovine) ali na spletu išče
brezplačen nadomestek (če obstaja). Pravo namestitveno datoteko je treba
preveriti za enovitost, prejeti in najti na računalniku, nato pa mora
uporabnik slediti številnim namestitvenim pozivom in možnostim. Sistem za
upravljanje paketov odstrani korak z uporabnikom in avtomatizira večino, če
ne celoten, namestitveni postopek.

Ubuntu vsebuje sistem za upravljanje paketov z imenom \emph{Advanced
Packaging Tool} ali \acronym{apt}.


Kot je opisano v \chaplink{ch:default-applications}, Ubuntu ponuja širok
obseg programov za vaše vsakodnevno delo. Ubuntu vsebuje osnovno zbirko
programov za pogoste naloge, kot so brskanje po Internetu, preverjanje
e-pošte, poslušanje glasbe in organiziranje vaših fotografij in
videov. Včasih boste morda potrebovali dodatno raven specializacije: morda
boste želeli popraviti fotografijo, izvajati program za vaše podjetje ali
igrati nekatere nove igre. V vsakem od teh primerov lahko najdete program,
ga namestite in uporabite \dash običajno brezplačno.


\marginscreenshot{05-software-center-icon.png}{ss:software-center-icon}{Ikona Programskega središča}


Privzeto Ubuntu zagotavlja osrednjo točko z dvema različnima pristopoma za
brskanje po \emph{skladiščih} za iskanje, nameščanje in odstranitev
programov.
\begin{itemize}
	\item \application{Programsko središče Ubuntu} 
	\item Ukazna vrstica \commandlineapp{apt-get}
\end{itemize}


\application{Programsko središče Ubuntu} vam olajša iskanje, nameščanje
in/ali odstranjevanje programov. Je najbolj pogosto uporabljen sistem za
upravljanje programov tako s strani začetnikov kot strokovnjakov. Za
iskanje, nameščanje ali odstranitev programov priporočamo
\application{Programsko središče Ubuntu}, čeprav imate na voljo tudi program
ukazne vrstice \commandlineapp{apt-get} ali pa namestitev in uporabo
naprednega programa \application{Upravljalnika paketov Synaptic}. Programi v
Ubuntuju so dostavljeni kot \emph{\glspl{package}}, kar poenostavi
nameščanje na en klik z uporabo  \application{Programskega središča Ubuntu}.






\section{Uporaba Programskega središča Ubuntu}
\label{sec:software-center}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-14}{review}
\status{13.10}{2013-09-14}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-20}{candidate}

\index{Programsko središče}
\index{Programsko središče Ubuntu}
V Ubuntuju je najhitrejši in najlažji način za namestitev novih programov
uporaba \application{Programskega središča Ubuntu}.

Za zagon programa kliknite na pregledno ploščo in iščite
\application{Programsko središče Ubuntu}.   
\screenshot{05-software-center.png}{ss:softwarecenter2}{Programe lahko na računalnik namestite in ga z njega odstranite s
Programskim središčem.}


Programsko središče Ubuntu lahko uporabite za namestitev programov, ki so na
voljo v uradnih skladiščih Ubuntu. Okno Programskega središča ima štiri
dele\dash seznam kategorij na levi, vrstico na vrhu, pult najbolje ocenjeno
na dnu in področji ``kaj je novega'' in ``priporočeno za vas'' na
desni. Klik na kategorijo vas bo vodil na seznam povezanih
programov. Kategorija Internet na primer vsebuje Spletni brskalnik Firefox. 

Področji predstavljenih programov poudarjata ``Kaj je novo'' in ``Najboljše
ocenjeni'' programi. Vsako področje prikazuje ikone različnih
programov. Kliknite na ikono za več podrobnosti o programu ali njegovo
namestitev. Za ogled vseh programov, ki jih področje vsebuje, kliknite gumb
\button{Več} na zgornjem desnem kotu vsakega pulta. 

Trije odseki na vrhu predstavljajo trenuten pogled kataloga Programskega
središča. Kliknite na gumb \button{Vsi programi} za ogled programov, ki so
na voljo za namestitev. Kliknite \button{Nameščeno} za ogled seznama
programov, ki so že nameščeni na računalniku ali kliknite \button{Zgodovina}
za ogled preteklih namestitev in izbrisov, organiziranih po datumu. 



\subsection{Najdite svoj program}
\indexstart{programi!iskanje programov}
\application{Programsko središče Ubuntu} v odseku ``Namestitev programov''
prikaže različne vire. Klik na puščico zraven ``Vsi programi'' bo prikazal
seznam posameznih odsekov. Izbira ``Zagotavlja Ubuntu'' bo prikazala
brezplačne uradne programe, odsek ``Za nakup'' bo prikazal programe za nakup
in ``Partnerji Canonicala'' bo prikazal programe partnerjev Canonicala, kot
je Adobe. 

Če iščete program, morda že poznate njegovo ime (na primer predvajalnik
\acronym{VLC}) ali pa imate morda v mislih splošno kategorijo (na primer
kategorija Zvok in Video vključuje številne različne programe, kot so video
pretvorniki, urejevalniki zvoka in glasbeni predvajalniki). 

Za iskanje pravega programa lahko brskate po katalogu Programskega središča
s klikom na kategorijo, ki odraža vrsto iskanega programa. Ko izberete
kategorijo, bo prikazan seznam programov. Nekatere kategorije imajo
podkategorije\dash na primer kategorija Igre ima podkategoriji Simulacija in
Igre s kartami. Za premik med kategorijami lahko uporabite gumba
\button{nazaj} in \button{naprej} na vrhu okna.

Ko si ogledujete kategorijo programov boste opazili iskalno polje v zgornjem
desnem kotu okna. To iskalno polje se lahko uporabi za iskanje določenih
imen ali ključnih besed znotraj te kategorije. 



\screenshot{05-searching-applications-usc.png}{ss:searchappsusc}{Iskanje programa v Programskem središču Ubuntu.}
\indexend{programi!iskanje programov}


\subsection{Nameščanje programov}
\indexstart{programi!nameščanje}

Ko ste našli program, ki ga želite preizkusiti, je njegova namestitev le en
klik stran. 

Za namestitev programov:


\begin{enumerate}

\item Kliknite gumb \button{Namesti} desno od izbranega paketa za njegovo
namestitev. Če želite pred nameščanjem prebrati več o programskem paketu,
najprej kliknite na \button{Več podrobnosti}. To vas bo odpeljalo na kratek
opis programa kot tudi zaslonske slike in spletne povezave, če je na
voljo. Povezani dodatki bodo izpisani pod opisom programa. Iz tega zaslona
lahko kliknete \button{Namesti}. Da bi \application{Programsko središče
Ubuntu} delovalo, morate biti povezani s spletom. Za več o nastavitvah
Internetne povezave si oglejte \seclink{sec:getting-online}.


\item Po kliku \button{Namesti} v okno overitve vnesite svoje geslo. To je enako
geslo kot tisto, ki ga uporabljate za prijavo v svoj račun. Vnesti ga morate
kadar odstranjujete ali nameščate programe. S tem preprečite izvajanje
nepooblaščenih sprememb osebi brez skrbniškega dostopa. Če po vnosu gesla
prejmete sporočilo Overitev je spodletela, preverite, da ste ga vnesli
pravilno, in poskusite znova.
\screenshot{05-installing-software-via-usc.png}{ss:installsoftusc}{Tukaj bo klik na ``Namesti'' prejel in namestil paket ``Stellarium.''}



\item Počakajte, dokler se namestitev paketa ne konča. Med namestitvijo (ali
odstranitvijo) programov boste videli animirano ikono vrtečih se puščic
desno od gumba \button{Zgodovina} na vrhu zaslona. Animirana ikona je
označena kot \emph{Napredek}. Če želite, lahko greste sedaj nazaj v glavno
okno brskanja in izberete dodatne programe za namestitev s sledenjem korakom
zgoraj. Kadarkoli vas bo klik na gumb \button{Napredek} na vrhu odpeljal na
povzetek vseh trenutno se izvajajočih se opravil. Tukaj lahko tudi kliknete
gumb \button{X} za preklic kateregakoli opravila.
\end{enumerate}


Ko je Programsko središče končalo z nameščanjem programa, je pripravljeno za
uporabo. Novo nameščene programe lahko zaženete tako, da greste v pregledno
ploščo in v iskalno vrstico vnesete ime programa. 
\indexend{programi!nameščanje}

\subsection{Odstranjevanje programov}
\indexstart{programi!odstranjevanje}
Odstranitev programov je zelo podobna njihovemu nameščanju. Najprej v
\application{Programskem središču Ubuntu} najdite nameščeni
program. Kliknite na gumb \button{Nameščeno}, ki bo pokazal vse nameščene
programe, izpisane v različnih kategorijah. Drsajte navzdol do programa, ki
ga želite odstraniti. Če kliknete na puščico poleg gumba \button{Nameščeno},
boste našli seznam ponudnikov programov, ki vam lahko pomaga zožati vaše
iskanje. Poleg tega lahko v polje Iskanje vnesete ključne besede za hitro
iskanje nameščenih programov ali pa lahko iščete po datumu v zavihku
Zgodovina (več o zgodovini spodaj).
\screenshot{05-removing-software-via-usc.png}{ss:removesoftusc}{Tukaj bo klik na ``Odstrani'' odstranil paket ``SuperTux 2.''}

Za odstranitev programov:
\begin{enumerate}
  \item Kliknite gumb \button{Odstrani} desno od izbranega programa.
  \item Vnesite svoje geslo v okno overitve, ki se pojavi. Tudi odstranitev
programov zahteva vnos gesla in s tem pomaga vaš računalnik zaščititi pred
neoverjenimi spremembami. Paket bo postavljen v vrsto za odstranitev in se
bo pojavil v odseku napredka na vrhu.
\end{enumerate}

Odstranitev paketa bo posodobila tudi vaše menije.
\indexend{programi!odstranjevanje}

\subsection{Zgodovina programov}
\indexstart{programi!zgodovina namestitev}

\application{Programsko središče Ubuntu} sledi zgodovini preteklih
upravljanj v odseku Zgodovina. To je uporabo, če želite povrniti namestitve
ali odstranitve in se ne spomnite imena programa. 

V odseku zgodovina so štirje gumbi \dash \button{Vse spremembe},
\button{Namestitve}, \button{Posodobitve} in \button{Odstranitve}. Če
kliknete na puščico poleg dneva, bo prikazan seznam posameznih paketov
skupaj s tem, kaj je bilo narejeno in ob katerem času. 
\indexend{programi!zgodovina namestitev}

\subsection{Priporočila programov}
\indexstart{programi!priporočila}

\application{Programsko središče Ubuntu} priporoča programe glede na že
nameščene programe. Ko omogočite priporočila, bo vaš seznam nameščenih
programov občasno poslan strežniku podjetja Canonical. Priporočila se bodo
pojavila v spodnjem pultu. Če želite ta priporočila onemogočiti, pojdite v
\menu{Pogled \then Izklopi priporočila.} 
\screenshot{05-software-recommendations.png}{ss:softrec}{Programska priporočila lahko vklopite s klikom na gumb \button{Vklopi
priporočila}.}

\screenshot{05-people-also-installed.png}{ss:peoplealsoinstalled}{Odsek ``Ljudje so namestili tudi'' pokaže programe, ki so jih namestili
uporabniki, ki so namestili tudi program, ki ga nameravate namestiti.}
\indexend{programi!priporočila}


\section{Upravljanje dodatnih programov}

\credit{author}{Thomas Corwin}{13.10}
\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-08-20}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-14}{review}
\status{13.10}{2013-09-14}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-20}{candidate}

\indexstart{programi!upravljanje}
Čeprav \application{Programsko središče Ubuntu} zagotavlja veliko knjižnico
programov, med katerimi lahko izbirate, so na začetku izpisani le paketi, ki
so na voljo v uradnih skladiščih Ubuntu. Občasno vas bo morda zanimal
določen program, ki v teh skladiščih ni na voljo. Če se to zgodi, je
pomembno, da razumete nekaj drugih načinov za dostop in nameščanje
programske opreme v Ubuntuju, kot je prejemanje namestitvene datoteke ročno
z Interneta ali dodajanje dodatnih skladišč. Najprej si bomo ogledali, kako
upravljati vaša skladišča s \application{Programi in posodobitve}.
\indexend{programi!upravljanje}

\subsection{Programski viri}
\label{sec:software-sources}
\index{programi!skladišča}
\application{Programsko središče Ubuntu} izpiše le programe, ki so na voljo
v vaših omogočenih skladiščih. Skladišča lahko dodate ali odstranite s
programom \application{Programi in posodobitve}, ki ga lahko odprete iz
\application{Programskega središča Ubuntu}. Pojdite v \menu{Uredi \then
Programski viri} ali odprite \acronym{HUD} (tipka \keystroke{Alt}) in iščite
``viri.''
\screenshot{05-software-sources.png}{ss:softsources}{Program \application{Programi in posodobitve} vam omogoča dodajanje,
odstranitev in upravljanje skladišč paketov.}

\subsubsection{Upravljanje uradnih skladišč}
Ko odprete \application{Programi in posodobitve}, se prikaže zavihek
\tab{Programi Ubuntu}, kjer so prve štiri možnosti privzeto omogočene.

\begin{description}
  \item[Odprtokodni in brezplačni programi, ki jih podpira Canonical (main)] To skladišče vsebuje vse odprtokodne pakete, ki jih vzdržuje
\gls{Canonical}.
  \item[Odprtokodni in brezplačni programi, ki jih vzdržuje skupnost (universe)] To
skladišče vsebuje vse odprtokodne pakete, ki jih razvija in vzdržuje
skupnost Ubuntu.
  \item[Lastniški gonilniki za naprave (omejeno)] To skladišče vsebuje gonilnike,
ki so \gls{proprietary}, vendar so morda zahtevani za izkoristek polnih
zmožnosti nekaterih vaših naprav ali strojne opreme.
\screenshot{05-additional-drivers.png}{ss:additionaldrivers}{Gonilnike lahko namestite ali odstranite s programov \application{Dodatni
gonilniki}.}
  \item[Programi, omejeni s pravno problematiko ali avtorskimi pravicami
(multiverse)] To skladišče vsebuje programe, katerih uporabo morda v
nekaterih državah omejujejo avtorske pravice ali licenčni zakoni. Z uporabo
tega skladišča prevzemate odgovornost za uporabo paketov, ki jih namestite.
  \item[Izvorna koda] To skladišče vsebuje izvorno kodo, ki se uporablja za
izgradnjo programskih paketov iz nekaterih drugih skladišč. Možnost
\checkbox{Izvorna koda} naj ne bo izbrana, razen če imate izkušnje z
izgradnjo paketov iz izvorne kode.
\end{description}


\subsubsection{Izbira najboljšega strežnika programov}
\indexstart{programi!strežniki}

Za razširjanje programov in programske opreme, Ubuntu odobri več strežnikom
po vsem svetu, da so uradna \emph{zrcala} za gostovanje identične kopije
vseh datotek, ki jih vsebujejo uradna skladišča Ubuntu.

Pri izbiri strežnika boste morda želeli upoštevati naslednje:

\begin{description}
  \item[Razdalja do strežnika.] To bo vplivalo na hitrost, ki jo lahko dosežete z datotečnim strežnikom\dash
bližje kot je strežnik vašemu mestu, hitrejša bi lahko bila povezava.
  \item[Ponudnik Internetnih storitev.] Nekateri ponudniki Internetnih storitev
ponujajo cenejše ali celo neomejene brezplačne prejeme s svojih strežnikov.
  \item[Kakovost strežnika.] Nekateri strežniki morda ponujajo prejeme z omejeno
hitrostjo in s tem znižujejo hitrost, s katero lahko nameščate in posodobite
programe na računalniku.
\end{description}

Ubuntu bo med namestitvijo samodejno izbral ustrezen strežnik. Zato
nastavitev ne spreminjajte, če se vaša fizična lokacija drastično ne
spremeni ali menite, da bi morali s svojo Internetno povezavo doseči
bistveno višjo hitrost. Vodnik spodaj vam bo pomagal pri izbiri optimalnega
strežnika.

Ubuntu zagotavlja orodje za izbiro strežnika, ki zagotavlja najhitrejšo
povezavo z vašim računalnikom.
\screenshot{05-choosing-download-server.png}{ss:choosingdownloadserver}{Uporabite lahko samodejno izbiro ali pa strežnik izberete ročno.}


\begin{enumerate}
  \item Kliknite na spustno polje poleg ``Prejmi z:'' v oknu \application{Programi
in posodobitve}.
  \item S seznama izberite ``Drugo \ldots''. 
  \item V oknu ``Izberite strežnik za prejem'' kliknite na gumb \button{Izberi
najboljši strežnik} zgoraj desno. Vaš računalnik se bo zdaj poskusil
povezati z vsemi razpoložljivimi strežniki in nato izbral tistega z najvišjo
hitrostjo. 
\end{enumerate}

Če ste zadovoljni s samodejno izbiro, kliknite \button{Izberi strežnik} za
vrnitev v okno \application{Programi in posodobitve}.

Če niste zadovoljni s samodejno izbiro ali raje orodja ne bi uporabili, je
najhitrejši strežnik pogosto tisti, ki vam je geografsko najbližje. V tem
primeru enostavno izberite ``Drugo'' in najdite mesto najbližje vašemu
mestu. Ko ste zadovoljni z nastavitvami, kliknite \button{Izberi strežnik}
za vrnitev v okno \application{Programi in posodobitve}.

Če nimate delujoče Internetne povezave, je mogoče posodobitve in programe
namestiti z namestitvenega medija z vstavitvijo vašega medija in klikom na
polje pod ``Na voljo za namestitev s \acronym{CD}-ja/\acronym{DVD}-ja.'' Ko
je to polje izbrano, bo medij v pogonu \acronym{CD/DVD} deloval kot spletno
skladišče in programe z medija boste lahko namestili iz
\application{Programskega središča Ubuntu}.
\indexend{programi!strežniki}



\subsection{Dodajanje več programskih skladišč}
\indexstart{programi!dodajanje skladišča}

Ubuntu omogoča enostavno dodajanje dodatnih skladišč tretjih oseb na vaš
seznam programskih virov. Najbolj pogosta skladišča, ki so dodana v Ubuntu,
se imenujejo \glspl{PPA}. \acronym{PPA} pomeni \emph{Zbirka osebnih paketov
- Personal Package Archive}. Ti vam omogočajo namestitev programskih
paketov, ki niso na voljo v uradnih skladiščih in samodejno obveščanje, ko
so posodobitve za te pakete na voljo.

Če poznate spletni naslov \acronym{PPA}-jevega spletišča
\application{Launchpad}, je dodajanje na seznam programskih virov relativno
enostavno. Za to boste morali uporabiti zavihek \tab{Drugi programi} v oknu
\window{Programi in posodobitve}. 

Na spletišču Launchpad za \acronym{PPA} boste na levi videli naslov ``Adding
this PPA to your system.'' Spodaj bo kratek odstavek, ki vsebuje edinstven
\acronym{URL} v obliki \url{ppa:test-ppa/primer}. Ta \acronym{URL} izberite
z miško in nato desno kliknite in izberite \menu{Kopiraj}.

\screenshot{05-ubuntutweak-ppa.png}{ss:ubuntutweak-ppa}{To je primer strani \application{Launchpad} za \acronym{PPA}
\application{Ubuntu Tweak}. \application{Ubuntu Tweak} je program, ki ni na
voljo v uradnih skladiščih Ubuntu. Vendar lahko ta \acronym{PPA} dodate na
svoj seznam programskih virov. Potem boste lahko ta program enostavno
namestili in posodobili s \application{Programskim središčem}.}

Vrnite se v okno \window{Programi in posodobitve} in v zavihku \tab{Drugi
programi} kliknite \button{Dodaj \ldots} na dnu. Pojavilo se bo okno in
videli boste besede ``Vrstica Apt:'', ki ji sledi besedilno polje. Desno
kliknite na prazen prostor v tem besedilnem polju in izberite
\menu{Prilepi}. Videli bi morati \acronym{URL}, ki ste ga pred tem kopirali
iz \acronym{PPA}-jevega spletišča \application{Launchpad}. Kliknite
\button{Dodaj vir} za vrnitev v okno \window{Programi \&
posodobitve}. Videli boste, da je bil na seznam virov v tem oknu dodan nov
vir pred katerim je izbrano izbirno polje (to pomeni, da je omogočen).

Če kliknete \button{Zapri} v spodnjem desnem kotu tega okna, se bo pojavilo
sporočilo, ki vas bo obvestilo da so ``Podatki o razpoložljivih programih
zastareli.'' Sporočilo se pojavi, ker ste v Ubuntu pravkar dodali novo
skladišče. Zato se mora Ubuntu povezati s tem skladiščem in prejeti seznam
paketov, ki jih skladišče zagotavlja. Kliknite \button{Ponovno naloži} in
počakajte, medtem ko Ubuntu osvežuje vsa vaša omogočena skladišča (vključno
s tem, ki ste ga pravkar dodali). Ko bo končal, se bo okno samodejno zaprlo.

Čestitamo, pravkar ste na svoj seznam programskih virov dodali
\acronym{PPA}. Sedaj lahko odprete \application{Programsko središče Ubuntu}
in namestite programe iz tega \acronym{PPA}-ja na enak način kot nameščate
programe iz privzetih skladišč Ubuntu.
\indexend{programi!dodajanje skladišča}

\section{Ročna namestitev programov} 

\credit{author}{Thomas Corwin}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}

\status{13.10}{2013-08-10}{review}
\status{13.10}{2013-08-12}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-23}{candidate}

\indexstart{programi!ročna namestitev}

Čeprav so za Ubuntu na voljo številni programi, boste morda občasno želeli
ročno namestiti programski \gls{package}, ki ni na voljo v skladiščih. Če za
program \acronym{PPA} ni na voljo, ga boste morali namestiti ročno. Preden
to storite, se prepričajte, da zaupate paketu in njegovemu vzdrževalcu.

Paketi v Ubuntuju imajo pripono \texttt{.deb}. Dvoklik na paket bo odprl
stran pregleda v \application{Programskem središču Ubuntu}, kar vam bo dalo
več podatkov o tem paketu.

Pregled podaja nekaj tehničnih podatkov o tem paketu, povezavo do spletišča
(če obstaja) in možnost namestitve. Klik na \button{Namesti} bo namestil
paket tako kot katerakoli druga namestitev v \application{Programskem
središču Ubuntu}.
\screenshot{05-manual-deb-install.png}{ss:installdebmanually}{Ročno nameščanje datotek \texttt{.deb} s programskim središčem.} 
\indexend{programi!ročna namestitev}

\section{Posodobitve in nadgradnje}
\label{sec:updates-and-upgrades}

\credit{author}{Thomas Corwin}{13.10}
\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-14}{review}
\status{13.10}{2013-09-16}{candidate}

Ubuntu vam omogoča odločitev, kako upravljati posodobitve paketov z zavihkom
\tab{Posodobitve} v oknu \application{Programi in Posodobitve}.

\subsection{Posodobitve Ubuntuja}
\indexstart{posodobitve!o}

V tem odseku lahko določite vrste posodobitev, ki jih želite namestiti na
sistem. To je običajno odvisno od vaših želja glede stabilnosti in dostopa
do zadnjih različic. 
\screenshot{05-software-updater.png}{ss:softwareupdaterwindow}{Nameščene programe v Ubuntuju lahko posodobite s Posodobilnikom programov.} 

\begin{description}
  \item[Pomembne varnostne posodobitve (saucy-security)] Te posodobitve so močno priporočene, da zagotovite, da vaš sistem ostane
tako varen, kot je le mogoče. Te posodobitve so privzeto omogočene.
  \item[Priporočene posodobitve (saucy-updates)] Te posodobitve niso tako pomembne,
da bi vaš sistem ostal varen, vendar vsebujejo najbolj nedavna popravila
hroščev ali manjše posodobitve, ki so bile preizkušene in potrjene. Tudi ta
možnost je privzeto omogočena.
  \item[Predhodno izdane posodobitve (saucy-proposed)] Ta možnost je za tiste, ki
želijo dobiti popolnoma najnovejše izdaje programov in s tem tvegati
posodobitve, ki vsebujejo nerazrešene hrošče ali spore. Ker obstaja možnost,
da boste imeli s temi posodobljenimi programi težave, ta možnost privzeto ni
omogočena.
  \item[Nepodprte posodobitve (saucy-backports)] To so posodobitve, ki jih
Canonical še ni polno preizkusil in preveril. Pri uporabi teh posodobitev
lahko pride do manjšega števila hroščev, zato ta možnost privzeto ni
omogočena.
\end{description}
\indexend{posodobitve!o}

\subsection{Samodejno posodabljanje}
\index{posodobitve!samodejne}
Srednji odsek tega okna vam omogoča prilagoditev, kako vaš sistem upravlja
posodobitve, kot so pogostost preverjanj za nove pakete in ali naj namesti
pomembne posodobitve takoj (brez spraševanja za dovoljenje), naj jih le
prejme ali naj vas le obvesti o njih.

\subsection{Nadgradnja izdaje}
\indexstart{posodobitve!nadgranje izdaje}

Na dnu zavihka \menu{Posodobitve} v oknu \application{Programi in
posodobitve} boste videli spustno polje označeno z \menu{Obvestite me o novi
izdaji Ubuntuja:}. S to možnostjo poveste Ubuntuju, kako želite obravnavati
posodobitve izdaje. Spustno polje vsebuje naslednje možnosti za obvestila:

\begin{description}
  \item[Nikoli] Izberite to možnost, če ne želite biti obveščeni o novih izdajah Ubuntuja.
  \item[Za katerokoli novo različico] Izberite to možnost, če želite vedno imeti
zadnjo izdajo Ubuntu, ne glede na to, ali je izdaja z dolgoročno podporo,
ali ne. Ta možnost je priporočena za običajne domače uporabnike.
  \item[Za različice z dolgoročno podporo] Izberite to možnost, če potrebujete
izdajo, ki bo bolj stabilna in bo imela na voljo dolgotrajnejšo podporo. Če
Ubuntu uporabljate v podjetju, je morda pametno razmisliti o tej možnosti.

Vsakih šest mesecev Canonical izda novo različico operacijskega sistema
Ubuntu. Te izdaje se imenujejo \define{običajne izdaje}. Vsake štiri
običajne izdaje\dash ali 24 mesecev\dash Canonical izda izdajo z
\define{dolgoročno podporo} (\acronym{LTS}). Izdaje z dolgoročno podporo naj
bi bile najbolj stabilne razpoložljive izdaje, ki so podprte za daljše
časovno obdobje. Ubuntu 13.10 je običajna izdaja. Ubuntu 14.04 pa bo izdaja
z dolgoročno podporo.

\end{description}
\indexend{posodobitve!nadgranje izdaje}


\clearpage
\clearpage


\chapter{Napredne teme}
\label{ch:advanced-topics}

\credit{author}{Thomas Corwin}{13.10}
\credit{editor}{David Pires}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}
\credit{editor}{Jim Connett}{13.10}

\status{13.10}{2013-09-01}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-14}{review}
\status{13.10}{2013-09-16}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-19}{candidate}

\section{Ubuntu za napredne uporabnike}

Do tu smo vam zagotavljali podrobna navodila, kako uporabiti večino
osnovnejših zmožnosti Ubuntuja. V tem poglavju bomo podrobneje opisali
nekatere naprednejše zmožnosti Ubuntuja \dash kot je terminal, zmogljiv
pripomoček, ki vam lahko pomaga izvesti naloge brez potrebe po grafičnem
uporabniškem vmesniku. Opisani bodo tudi nekateri naprednejši varnostni
ukrepi, ki naredijo vaš računalnik še varnejši.

To poglavje je bilo napisano z mislijo na naprednejše uporabnike. Če ste
novi v Ubuntuju, vam teh tem ni treba obvladati, da bi lahko Ubuntu udobno
uporabljali (naslednje poglavje lahko enostavno preskočite brez slabega
vpliva na vašo izkušnjo z Ubuntujem). Če pa želite svoje znanje o Ubuntuju
razširiti, vam priporočamo, da nadaljujete z branjem.

\section{Uvod v terminal}

Skozi ta vodnik smo se osredotočali predvsem na grafični uporabniški vmesnik
namizja. Da bi se popolnoma zavedali zmogljivosti Ubuntuja, se boste morda
želeli naučiti, kako uporabljati terminal.

\subsection{Kaj je terminal?}
\index{terminal!o}
Večina operacijskih sistemov, vključno z Ubuntujem, ima dve vrsti
uporabniških vmesnikov. Prvi je grafični uporabniški vmesnik (\gls{GUI}.) To
so namizje, okna, meniji in orodne vrstice, na katere klikate, da izvedete
različna opravila. Druga in veliko starejša vrsta vmesnika je vmesnik ukazne
vrstice (\gls{CLI}.)

\emph{Terminal} je Ubuntujev vmesnik ukazne vrstice. Je način nadziranja
nekaterih vidikov Ubuntuja le z uporabo ukazov, ki jih vnesete s tipkovnico.

\subsection{Zakaj bi želel/a uporabljati terminal?}

Večino dnevnih dejavnosti lahko izvajate brez potrebe po odpiranju
terminala. Vendar je terminal zmogljivo in neprecenljivo orodje, ki ga je
mogoče uporabiti za izvajanje številnih uporabnih nalog, ki jih morda z
grafičnim uporabniškim vmesnikom ni mogoče opraviti. Na primer:

\begin{itemize}
  \item Odpravljanje težav, ki se morda pojavijo med uporabo Ubuntuja, včasih
zahteva uporabo terminala.
  \item Ukazna vrstica je včasih hitrejši način za doseganje naloge. Pogosto je v
terminalu lažje izvesti opravila na več datotekah sočasno.
  \item Učenje uporabe ukazne vrstice je prvi korak k naprednejšemu odpravljanju
težav, skrbništvu sistema in programerskim sposobnostim. Če bi radi postali
razvijalec ali napredni uporabnik Ubuntuja, bo poznavanje ukazne vrstice
bistvenega pomena.
\end{itemize}

\subsection{Odpiranje terminala}

\indexstart{terminal!uporaba}

Terminal lahko odprete s klikom \menu{Pregledna plošča} in nato iščete
besedo ``term''. Videli boste program z imenom \application{Terminal}. Za
odpiranje terminala kliknite na ta program. Druga možnost za odpiranje
\emph{terminala} je, da hkrati pritisnete \keystroke{Ctrl+Alt+T}.

\emph{Terminal} vam omogoča dostop do \emph{lupine}. Ko v \gls{terminal}
vnesete ukaz, \gls{shell} ta ukaz tolmači in izvede želeno dejanje. Različne
vrste lupin sprejemajo rahlo različne ukaze. Najbolj priljubljena se imenuje
``bash,'' ki je privzeta lupina v Ubuntuju. Ko se odpre okno terminala, bo
večinoma prazno, razen besedila v zgornjem levem kotu zaslona, ki mu sledi
utripajoči blok. To besedilo je vaš \gls{prompt}. Privzeto prikaže vaše
prijavno ime in ime vašega računalnika, ki mu sledi trenuten imenik. Zaviti
pomišljaj (\textasciitilde) pomeni, da je trenutna mapa vaša domača
mapa. Utripajoči blok je kazalka\dash ta označuje mesto, kjer bo vneseno
vaše besedilo.

Za preizkus ukaza terminala vnesite \userinput{pwd} in pritisnite
\keystroke{Enter}. Terminal bi moral prikazati
\filepath{/home/\emph{vaše-uporabniško-ime}}. To besedilo se imenuje
``\gls{output}.'' Pravkar ste uporabili ukaz \commandlineapp{pwd} (izpiši
trenutno mapo), ki izpiše (prikaže) trenutno mapo.

\screenshot{06-default-terminal.png}{ss:default-terminal}{Privzeto okno terminala vam omogoča izvajanje stotine uporabnih ukazov.}

Vsi ukazi v terminalu sledijo enakemu pristopu: vnesete ukaz, ki mu morda
sledi kakšen \gls{parameter} in pritisnete \keystroke{Enter} za izvajanje
določenega dejanja. \emph{Parametri} so dodatni odseki besedila, ki so
običajno dodani na konec ukaza in spremenijo, kako je ukaz tolmačen. Ti
imajo običajno obliko na primer \userinput{-h} ali
\userinput{--help}. Večini ukazov je mogoče dodati \userinput{--help} za
prikaz kratkega opisa ukaza kot tudi seznam drugih parametrov, ki jih je
mogoče uporabiti s tem ukazom. 

Pogosto bo prikazan izpis, ki potrdi, da je bilo dejanje uspešno dokončano,
čeprav je to lahko odvisno od izvedenega ukaza. Na primer, uporaba
\commandlineapp{cd} za spremembo trenutne mape (glejte spodaj) bo spremenila
poziv vendar ne bo prikazala izhoda.

Preostanek tega poglavja pokriva nekaj zelo pogostih uporab terminala. V
drugem delu tega vodnika se bomo še naprej sklicevali na ukazno vrstico, še
posebno pri razpravljanju o korakih, ki so del odpravljanja težav in
naprednejšega upravljanja vašega računalnika.
\indexend{terminal!uporaba}

\section{Struktura datotečnega sistema Ubuntu}
\indexstart{struktura datotečnega sistema}
Ubuntu uporablja datotečni sistem Linux, ki je osnovan na zaporedju map v
korenski mapi. Vsaka od teh map vsebuje pomembne sistemske datoteke, ki jih
ni mogoče spremeniti razen, če program izvajate kot skrbniški uporabnik ali
uporabite \emph{sudo}. Ta omejitev obstaja zaradi varnostnih vzrokov;
računalniški virusi ne bodo mogli spremeniti osnovnih sistemskih datotek in
običajni uporabniki ne bodo mogli po nesreči poškodovati ničesar pomembnega.

\screenshot{06-root-directories.png}{ss:root-directories}{Nekatere najpomembnejše mape v korenu datotečnega sistema.}

Razlago o strukturi datotečnega sistema Ubuntu bomo začeli na vrhu \dash
znana tudi kot korenska mapa \dash (kar nakazuje \filepath{/}). Korenska
mapa vsebuje vse druge mape in datoteke na datotečnem sistemu. Pod korensko
mapo so naslednje nujne mape:

\begin{description}
  \item[\filepath{/bin} in \filepath{/sbin}] Veliko nujnih sistemskih programov (podobno kot \filepath{C:\textbackslash
Windows}) na sistemu Microsoft Windows.
  \item[\filepath{/etc}] Sistemske nastavitvene datoteke.
  \item[\filepath{/home}] Vsak uporabnik ima podmapo za shranitev osebnih datotek
(na primer \filepath{/home/vaše-uporabniško-ime}, podobno kot
\filepath{C:\textbackslash Uporabniki} ali \filepath{C:\textbackslash
Dokumenti in Nastavitve} v Microsoft Windows)
  \item[\filepath{/lib}] Datoteke knjižnic, podobno datotekam \filepath{.dll} na
sistemu Microsoft Windows.
  \item[\filepath{/media}] Odstranljivi mediji (\acronym{CD-ROM}-i in pogoni
\acronym{USB}) bodo priklopljeni v tej mapi.
  \item[\filepath{/root}] Vsebuje uporabniške datoteke skrbnika (ne zamenjajte s
korensko mapo).
  \item[\filepath{/usr}] Vsebuje večino datotek programov (ne zamešajte z domačo
mapo uporabnika). To je podobno kot \filepath{C:\textbackslash Programi} v
sistemu Microsoft Windows
  \item[\filepath{/var/log}] Vsebuje dnevniške datoteke, ki jih zapisujejo številni
programi.
\end{description}

Vsaka mapa ima \emph{pot}. Pot je polno ime mape, ki opisuje način za
krmarjenje do mape od kateregakoli mesta na sistemu.

Na primer, \filepath{/home/vaše-uporabniško-ime/Namizje} vsebuje vse
datoteke, ki so na vašem namizju Ubuntu. Razdeliti jo je mogoče v več
ključnih koščkov:

\begin{itemize}
  \item \filepath{/} \dash nakazuje, da se pot začne v korenski mapi
  \item \filepath{home/} \dash iz korenske mape gre pot v mapo \filepath{home}
  \item \filepath{vaše-uporabniško-ime/} \dash iz domače mape gre pot v mapo
\filepath{vaše-uporabniško-ime}
  \item \filepath{Namizje} \dash iz mape vaše-uporabniško-ime se pot konča v mapi
\filepath{Namizje}.
\end{itemize}

Vsaka mapa v Ubuntuju ima celotno pot, ki se začne z \filepath{/} (korensko
mapo) in se konča z imenom mape.

Mape in datoteke, ki se začnejo s piko, so skrite. Te so običajno vidne le s
posebnim ukazom ali z izbiro določene možnosti. V upravljalniku datotek
\application{Datoteke} lahko skrite datoteke in mape prikažete z izbiro
gumba \menu{Možnosti pogled}, ki se nahaja v zgornjem desnem kotu okna. V
spustnem seznamu izberite možnost \menu{Pokaži skrite datoteke}. Skrite
datoteke si lahko ogledamo s pritiskom \keystroke{Ctrl+H} v upravljalniku
datotek \application{Datoteke}. Če uporabljate terminal, morate za ogled
skritih datotek in map vnesti \userinput{ls -a} in pritisniti
\keystroke{Enter}. V vaši domači mapi je veliko skritih map, ki se
uporabljajo za shranitev možnosti programov. Na primer,
\filepath{/home/vaše-uporabniško-ime/.thunderbird} shranjuje možnosti, ki
jih uporablja poštni program \application{Thunderbird}.
\indexend{struktura datotečnega sistema}

\subsection{Priklapljanje in odklapljanje odstranljivih naprav}
\index{priklapljanje naprav}
\index{odklapljanje naprav}

Vsakič, ko dodate medij shrambe \dash kot je notranji ali zunanji trdi disk,
ključek \acronym{USB} ali \acronym{CD-ROM} \dash ga je potrebno, preden
lahko do njega dostopate, priklopiti. Priklop naprave pomeni povezava imena
mape z napravo, kar vam omogoča krmarjenje do mape in dostop do datotek
naprave.

Ko je naprava, kot je ključek \acronym{USB} ali predvajalnik predstavnosti
priklopljen v Ubuntuju, je zanjo v mapi \emph{media} samodejno ustvarjena
mapa in dodeljena so vam dovoljenja za branje in pisanje na napravo.

Večina upravljalnikov datotek bo samodejno dodala bližnjico do priklopljene
naprave v stransko vrstico vaše domače mape ali kot bližnjico na namizju,
kar naredi dostop do naprave hiter in enostaven. Do mape \emph{media} vam
naj ne bi bilo treba krmariti, razen če to storite v ukazni vrstici.

Ko ste končali z uporabo naprave, jo lahko \emph{odklopite}. Odklop naprave
prekine povezavo naprave z njeno mapo, kar vam omogoča njeno odstranitev. Če
prekinete povezavo z napravo shrambe ali pa napravo shrambe odstranite pred
odklopom, lahko izgubite podatke.

\section{Kako zavarovati Ubuntu}
\label{sec:securing-ubuntu}
\indexstart{varnost!uvod}

Sedaj, ko veste več o ukazni vrstici, jo lahko uporabite za zavarovanje
svojega računalnika. V naslednjih odsekih so opisani različni varnostni
koncepti, skupaj s postopki, s katerimi boste zagotovili, da bo Ubuntu še
naprej deloval gladko in varno.

\section{Zakaj je Ubuntu varen}
\label{sec:why-ubuntu-is-safe}

Ubuntu je privzeto varen zaradi številnih razlogov:
\begin{itemize}
	\item Ubuntu jasno loči med običajnimi in skrbniškimi uporabniki.
	\item Programi za Ubuntu se nahajajo v varnem spletnem skladišču, ki ne vsebuje
lažnih ali škodljivih programov.
	\item V odprtokodnih programih kot je Ubuntu, je mogoče varnostne pomanjkljivosti
enostavno zaznati.
	\item Varnostni popravki za odprtokodne programe kot je Ubuntu, so pogosto hitro
izdani.
	\item Veliko virusov je ciljno zasnovanih, da okužijo sisteme Windows in ne
vplivajo na sisteme Ubuntu.
\end{itemize}
Čeprav Ubuntu privzeto podpira močno varnost, to ne pomeni, da so lahko
uporabniki povsem neprevidni. Bodite pozorni pri prejemanju datotek,
odpiranju e-pošte in brskanju po Internetu. Prav tako je priporočena uporaba
dobrega protivirusnega programa.

\indexend{varnost!uvod}


\section{Osnovni koncepti varnosti}
\label{sec:security-basics}

V naslednjih odsekih so omenjeni osnovni varnostni koncepti \dash kot so
dovoljenja datotek, gesla in uporabniški računi. Razumevanje teh konceptov
vam bo pomagalo slediti preostalim postopkom za obvarovanje vašega
računalnika.

\subsection{Dovoljenja}
\label{sec:permissions}
\index{varnost!dovoljenja}

V Ubuntuju je mogoče datoteke in mape nastaviti, da jih lahko pogledajo,
spreminjajo ali zaženejo le določeni uporabniki. Morda boste na primer,
želeli pomembno datoteko deliti z drugimi uporabniki, vendar ne želite, da
bi lahko datoteko tudi urejali. Ubuntu nadzira dostop do datotek na
računalniku s sistemom ``dovoljenj.'' Dovoljenja so nastavitve, ki natanko
nadzirajo, kako je mogoče do datotek na računalniku dostopati in jih
uporabiti.

Za več o spreminjanju dovoljenj obiščite
\url{https://help.ubuntu.com/community/FilePermissions}.

\subsubsection{Gesla}
\label{sec:passwords}
\index{varnost!gesla}	

Da bi povečali varnost računalnika, uporabljajte močno geslo. Vaše geslo naj
ne vsebuje imen, pogostih besed ali fraz. Privzeto je najmanjša dolžina
gesla v Ubuntuju štiri znake. Priporočljivo je geslo z več kot najmanjšim
številom znakov. Močno geslo vsebuje najmanj osem znakov in vključuje tako
majhne in velike črke, števila in simbole.


\subsubsection{Zaklepanje zaslona}
\label{sec:locking-the-screen}
\index{varnost!zaklep zaslona}

Ko odidete od računalnika, boste morda želeli zakleniti zaslon. Zaklep
vašega zaslona prepreči uporabo računalnika, dokler ni vneseno vaše
geslo. Za zaklep zaslona:

\begin{itemize}
	\item Kliknite na ikono menija seje v desnem kotu zgornjega pulta in nato izberite
\menu{Zakleni} ali
	\item pritisnite \keystroke{Ctrl+Alt+L} za zaklep zaslona. To tipkovno bližnjico
lahko spremenite v \menu{Kazalnik Seje \then Sistemske nastavitve\ldots
\then Tipkovnica \then Bližnjice} in nato iz seznama na levem stolpcu
izberite \menu{Sistem} in kliknite na \menu{Zaklep zaslona} na desnem
stolpcu.
\end{itemize}

\section{Uporabniki in skupine}
\label{sec:users-and-groups}

\subsection{Uporabniški računi}

Ko Ubuntu namestite, je samodejno nastavljen tako, da ga uporablja ena
oseba. Če bo računalnik uporabljala več kot ena oseba, bi morala vsaka od
njih imeti svoj uporabniški račun. Na ta način ima lahko vsak uporabnik
ločene nastavitve, dokumente in druge datoteke. Če je potrebno, lahko
datoteke zaščitite pred ogledom ali spreminjanjem s strani uporabnikov brez
skrbniških dovoljenj.

Kot večina operacijskih sistemov, vam Ubuntu omogoča ustvarjanje ločenih
uporabniških računov za vsako osebo. Ubuntu podpira uporabniške skupine, ki
vam omogočajo spreminjanje dovoljenj za več uporabnikov hkrati.

Vsak uporabnik v Ubuntuju je član vsaj ene skupine, saj vsak uporabnik
pripada skupini, ki ima isto ime kot uporabnik. Uporabnik je lahko tudi član
dodatnih skupin. Nekatere datoteke in mape lahko nastavite, da lahko do njih
dostopajo samo uporabnik in skupina. Privzeto lahko do uporabnikovih datotek
dostopa le tisti uporabnik. Do sistemskih datotek lahko dostopa le skrbniški
uporabnik.

\screenshot{06-user-group-settings.png}{ss:users-settings}{Dodajte, odstranite in spremenite uporabniške račune.}

\subsection{Upravljanje uporabnikov}
\label{sec:managing-users}
\index{uporabniki!upravljanje}
Če uporabljate skrbniški račun, lahko uporabnike in skupine upravljate s
skrbniškim programom \application{Uporabniki in skupine}.  Da najdete ta
program, kliknite \menu{Kazalnik seje \then Nastavitve sistema \then
Uporabniški računi}. Nato za odklep uporabniških nastavitev kliknite gumb
\button{Odkleni} in vnesite svoje geslo. Nato s seznama izberite uporabnika,
ki ga želite spremeniti. Nato kliknite na predmet, ki ga želite spremeniti.

\paragraph{Dodajanje uporabnika}
\index{uporabniki!dodajanje}
Kliknite na gumb \button{+}, ki se pojavi pod seznamom trenutnih
uporabniških računov. Pojavilo se bo okno s tremi polji. Polje
\textfield{Vrsta računa} vsebuje seznam vrst uporabniškega računa. Skrbno
premislite, katero vrsto računa boste določili uporabniku. \emph{Skrbnik}
ima poln dostop do vseh območij v Ubuntuju, \emph{Običajni} pa je veliko
bolj omejen. \textfield{Ime} vsebuje prijazno prikazno ime. Polje
\textfield{Uporabniško ime} vsebuje dejansko uporabniško ime. Polje
\emph{Uporabniško ime} se bo samodejno izpolnilo z imenom uporabnika vendar
z malimi črkami ter brez presledkov. Če želite uporabiti drugo uporabniško
ime za uporabnika, označite uporabniško ime in vpišite uporabniško ime po
vaši izbiri. Ko so vsi zahtevani podatki izpolnjeni, kliknite na
\button{Dodaj}. Pojavilo se bo novo pogovorno okno s podrobnostmi
uporabniškega računa. Novi računi so privzeto onemogočeni. Za omogočanje
računa kliknite na polje \textfield{Račun onemogočen} zraven oznake
\menu{Geslo}. Pojavilo se bo novo okno, kjer boste nastavili geslo za novega
uporabnika.

Na vrhu novega okna je spustni seznam zraven oznake \menu{Dejanje}. Privzeto
je samodejno označena možnost ``nastavi geslo sedaj''. Izberete lahko tudi
``prijava brez gesla'' ampak to ni priporočeno, ker bo račun na voljo
vsem. Končna možnost ``omogoči račun'' bo na voljo, ko bo geslo
nastavljeno. Uporaba te možnosti omogoča skrbniku, da omogoči ali onemogoči
račun brez izgube gesla. 

Ubuntu zagotavlja način za ustvarjanje varnega gesla s klikom na gumb
\button{zobniki}, ki se nahaja v polju \menu{Novo geslo}. V to polje bo
vneseno naključno zaporedje številk, črk in simbolov. Geslo po svoji izbiri
lahko vnesete v polje \menu{Novo geslo}. Nato ponovno vnesite isto geslo v
polje poleg \menu{Potrdi geslo}. 

\warning{Ubuntu prisili pravila gesel na temu zaslonu, zato si za informacije o
geslu, ki ga nastavljate, oglejte podatke med poljema \menu{Novo geslo} in
\menu{Potrdi geslo}. V primeru težav z geslom, vam bo Ubuntu povedal kaj je
narobe z geslom in vam preprečil vnos gesla v \menu{Potrdi geslo} dokler
novo geslo ne ustreza zahtevam.}


\paragraph{Spreminjanje uporabnika}
\index{uporabniki!spreminjanje}
Kliknite na ime uporabnika v seznamu uporabnikov in nato kliknite na polje
za vnos zraven katerekoli izmed naslednjih možnosti:
\begin{itemize}
  \item Vrsta računa:
  \item Jezik:
  \item Geslo:
  \item Samodejna prijava:
\end{itemize}
Uporabniško ime lahko spremenite tudi s klikom na uporabniško ime na vrhu in
vnosom novega imena.

\paragraph{Izbris uporabnika}
\index{uporabniki!brisanje}
Izberite uporabnika s seznama in kliknite \button{-}. Ubuntu bo onemogočil
uporabnikov račun in izberete lahko tudi, ali želite uporabnikovo domačo
mapo odstraniti ali jo pustiti na disku. Če uporabnika odstranite in njegove
datoteke obdržite, bo lahko do njegovih datotek lahko dostopal le
skrbnik\dash poznan tudi pod imenom superuporabnik\dash ali uporabnik, ki je
v skupini datoteke.

\subsection{Upravljanje skupin}
\label{sec:security:managing-groups}
\index{skupine!upravljanje}
Upravljanje skupin lahko dosežete preko ukazne vrstice (Terminal) ali z
dodajanjem programov tretjih oseb (druga možnost je izven obsega tega
vodnika). Več podrobnosti boste našli v odseku ``Uporaba ukazne vrstice''
spodaj.

\paragraph{Dodajanje skupine}
\index{skupine!dodajanje}
Za dodajanje skupine vnesite \userinput{sudo addgroup imeskupine} in
pritisnite \keystroke{Enter} pri čemer \emph{imeskupine} zamenjajte z imenom
skupine, ki jo želite dodati. Na primer \userinput{sudo addgroup
uporabnikiubuntuja}, bo dodalo skupino \emph{uporabnikubuntuja} na seznam
skupin.

\paragraph{Spreminjanje skupine}
\index{skupine!spreminjanje}
Za spremembo uporabnikov v obstoječi skupini vnesite \userinput{sudo adduser
uporabniškoime imeskupine} za dodajanje uporabnika ali \userinput{sudo
deluser uporabniškoime imeskupine} in pritisnite \keystroke{Enter} za
odstranitev uporabnika, pri čemer zamenjate \emph{uporabniškoime} in
\emph{imeskupine} z imenom uporabnika in skupine, s katerima delate.

\paragraph{Izbris skupine}
\index{skupine!brisanje}
Za izbris skupine vnesite \userinput{sudo delgroup imeskupine} in pritisnite
\keystroke{Enter}, pri čemer zamenjajte \emph{imeskupine} z imenom skupine,
ki jo želite izbrisati.

\subsection{Uveljavitev skupin na datotekah in mapah}
\index{skupine!datoteke in mape}
Za spremembo skupine, povezane z datoteko ali mapo, odprite upravljalnik
datotek \application{Datoteke} in krmarite do ustrezne datoteke ali
mape. Nato izberite mapo in v menijski vrstici izberite gumb \menu{zobnik} v
zgornjem desnem kotu okna in izberite \menu{Lastnosti} ali desno kliknite na
datoteko ali mapo in izberite \menu{Lastnosti}. V pogovornem oknu Lastnosti
kliknite na zavihek \tab{Dovoljenja} in izberite želeno skupino iz spustnega
seznama \dropdown{Skupine}. Nato zaprite okno.

\subsubsection{Uporaba ukazne vrstice}
Nastavitve uporabnikov in skupin lahko spremenite tudi preko ukazne
vrstice. Priporočamo vam uporabo grafičnega načina zgoraj, razen če imate
dober razlog za uporabo ukazne vrstice. Za več podrobnosti o uporabi ukazne
vrstice za spremembo uporabnikov in skupin si oglejte strežniški vodnik
Ubuntu na
\url{https://help.ubuntu.com/13.04/serverguide/C/user-management.html}.

\section{Posodobitve sistema}
\label{sec:system-updates}
\index{varnost!posodobitve sistema}
Za dobro varnost je zahtevan posodobljen sistem. Ubuntu zagotavlja
brezplačne programske in varnostne posodobitve. Te posodobitve redno
izvajajte. Oglejte si \seclink{sec:updates-and-upgrades} za več o tem, kako
posodobiti Ubuntu z najnovejšimi varnostnimi posodobitvami in popravki.

\subsubsection{Zaupanje virom tretjih oseb}
\label{sec:trusting-third-party-sources}

Običajno boste programe nameščali preko Programskega središča Ubuntu, ki
programsko opremo prejme s skladišč Ubuntu, kot je opisano v
\chaplink{ch:software-management}. Vendar je občasno treba namestiti
programe iz drugih virov. Morda boste morali to storiti, ko program ni na
voljo v skladiščih Ubuntu ali ko potrebujete novejšo različico kot tisto, ki
je na voljo v skladiščih Ubuntu.

Dodatna skladišča so na voljo s spletišč, kot sta
\href{http://getdeb.net}{getdeb.net} in \acronym{PPA}-ji Launchpad , ki jih
je mogoče dodati, kot je opisano v \seclink{sec:software-sources}. Pakete
\acronym{deb} lahko za nekatere programe prejmete s spletišč njihovih
projektov na spletu. Namesto tega lahko izgradite programe iz njihove
izvorne kode.

Uporaba samo znanih virov, kot so spletišče projekta, \acronym{PPA} ali
različna skladišča skupnosti (kot so \url{http://www.getdeb.net}) je bolj
varna kot prejem programov iz poljubnega (in včasih manj zanesljivega)
vira. Ko uporabite vir tretjih oseb, premislite o tem, ali je vreden
zaupanja in se prepričajte, da veste, kaj nameščate na računalnik.

\section{Požarni zid}
\label{sec:firewall}
\index{požarni zid!namestitev}
Požarni zid je program, ki vaš računalnik zaščiti pred nepooblaščenim
dostopom ljudi s spleta ali vašega krajevnega omrežja. Požarni zid blokira
povezave do vašega računalnika iz neznanih virov. To pomaga preprečiti
vlome.

\application{Uncomplicated Firewall} (\acronym{UFW}) je običajni program za
nastavitev požarnega zidu v Ubuntuju. Izvajate ga v ukazni vrstici, vendar
vam \application{Gufw} omogoča njegovo uporabo z grafičnim uporabniškim
vmesnikom. Oglejte si \chaplink{ch:software-management} za več o namestitvi
paketa \application{Gufw}.


\index{Požarni zid!uporaba}
Ko je \application{Gufw} nameščen, ga zaženite s klikom \menu{Pregledna
plošča \then Programi \then Nastavitev požarnega zidu}. Za omogočitev
požarnega zidu izberite možnost \checkbox{Omogoči}. Privzeto so vse dohodne
povezave zavrnjene. Ta nastavitev je primerna za večino uporabnikov.

Če na svojem sistemu Ubuntu izvajate strežniške programe (kot je spletni
strežnik ali strežnik \acronym{FTP}), boste morali odpreti vrata, ki jih te
storitve uporabljajo. Če strežnikov ne uporabljate, vam verjetno dodatnih
vrat ne bo treba odpirati.

Za odprtje vrat kliknite gumb \button{Dodaj}. Za večino namenov zadostuje
zavihek \tab{Prednastavljeno}. Izberite \button{Omogoči} iz prvega polja in
nato izberite zahtevano storitev ali program.

Zavihek \tab{Enostavno} lahko uporabite za omogočitev dostopa na enih vratih
in zavihek \tab{Napredno} lahko uporabite, da omogočite dostop do obsega
vrat.

\section{Šifriranje}
\label{sec:encryption}
\indexstart{varnost!šifriranje}
Morda boste želeli občutljive osebne podatke \dash kot so na primer finančni
zapisi \dash zaščititi s šifriranjem. Šifriranje datoteke ali mape v bistvu
to mapo ``zaklene'' s kodiranjem z uporabo algoritma, ki jo obdrži
premešano, dokler ni pravilo odkodirana z geslom. Šifriranje vaših osebnih
podatkov zagotovi, da nihče drug ne more odpreti vaših osebnih map ali brati
osebnih podatkov brez vašega dovoljenja preko uporabe zasebnega ključa.

Ubuntu vključuje številna orodja za šifriranje datotek in map. To poglavje
bo razpravljajo o dveh takih orodjih. Za nadaljnje podatke o uporabi
šifriranja za posamezne datoteke ali e-pošto si oglejte dokumente pomoči
skupnosti Ubuntu na \url{https://help.ubuntu.com/community}. 

\subsubsection{Domača mapa}
\label{sec:home-Folder}

Med namestitvijo Ubuntu lahko šifrirate domačo mapo uporabnika. Oglejte si
\chaplink{ch:installation} za več o šifriranju domače mape.

\subsubsection{Zasebna mapa}
\label{sec:private-folder}

Če niste izbrali šifriranja uporabnikove domače mape, je mogoče šifrirati
eno mapo \dash imenovano \filepath{Zasebno} \dash v uporabnikovi domači
mapi. Za to sledite naslednjim korakom:
\begin{enumerate}
	\item S Programskim središčem Ubuntu namestite programski paket
\package{ecryptfs-utils}. (Za več podrobnosti o Programskem središču si
oglejte \seclink{sec:software-center}.)
	\item Uporabite terminal za zagon \commandlineapp{ecryptfs-setup-private} za
nastavitev zasebne mape.
	\item Ob pozivu vnesite geslo svojega računa.
	\item Izberite šifrirno frazo priklopa ali jo ustvarite.
	\item Obe šifrirni frazi shranite na varno mesto. \emph{Ti sta zahtevani, če boste
kdaj morali ročno obnoviti podatke.}
	\item Odjavite se in se ponovno prijavite za priklop šifrirane mape.
\end{enumerate}

Ko ste nastaviti mapo \filepath{Zasebno}, bodo vse datoteke in mape v njej
samodejno šifrirane.


Če morate šifrirane datoteke obnoviti ročno, si oglejte
\url{https://help.ubuntu.com/community/EncryptedPrivateDirectory}.
\indexend{varnost!šifriranje}


\section{Izvajanje programov za Windows na Ubuntuju}

Nekateri programi, ki delujejo na Windows, na Ubuntuju ne
delujejo. \emph{LibreOffice} na primer deluje tako na sistemih Windows in
Ubuntu, \emph{Microsoft Office} pa deluje le na sistemu Windows. Ker veliko
uporabnikov Windows, ki uporabljajo Ubuntu, še vedno želijo uporabljati
svoje programe za Windows, so številni programerji skupaj ustvarili
\emph{Wine}. \emph{Wine} je akronim za ``\emph{Wine ni emulator}''.

V tem odseku bomo opisali, kaj je Wine in kako ga uporabiti na svoji
namestitvi Ubuntuja. Za novejše informacije o Wine obiščite uradno spletišče
Wine na \url{http://www.winehq.org}.

\subsection{Kaj je Wine?}
Wine je ozadnji program, ki dovoli uporabnikom Linux ter Mac namestitev ter
izvajanje programov Windows na njihovem sistemu. Medtem ko ni vsak program
Windows združljiv z Wine, je veliko programov povsem združljivih z Wine, ki
se izvaja na Linux ali Mac operacijskem sistemu. Na primer Microsoft Office
ni popolnoma združljiv brez namestitve dodatnih delov (kot je Microsoft .NET
Framework 4.0). Trenutna različica Wine je 1.6, razvojna različica pa je
1.7.2. 

\subsection{Namestitev Wine}
Za namestitev Wine različico 1.6 sledite naslednjim korakom:

\warning{Če imate nameščeno predhodno različico Wine, odstranite Wine preden
nadaljujete s spodnjimi ukazi: \userinput{sudo apt-get remove --purge
wine1.* winetricks \&\& sudo apt-get autoremove}}

\begin{enumerate}
	\item Odprite terminal in vnesite: \userinput{sudo apt-add-repository
ppa:ubuntu-wine/ppa}. To bo namestilo uradni Wine \acronym{PPA}.
	\item Ko je terminal končal z nameščanjem Wine \acronym{PPA}, vnesite:
\userinput{sudo apt-get update}. To bo posodobili seznam \acronym{PPA}-jev.
	\item Ko terminal konča z osveževanjem seznama \acronym{PPA} vpišite:
\userinput{sudo apt-get install -y wine1.6 winetricks}. To bo namestilo Wine
1.7 ter Winetricks. Winetricks je programsko središče za Wine in je, v
večini primerov, izbirno.
\end{enumerate}
\screenshot{06-adding-wine-ppa-in-terminal.png}{ss:adding-wine-ppa-in-terminal}{\application{Terminal} prikazuje namestitev Wine PPA.}

Med namestitvijo Wine in Winetricks boste morali sprejeti licenčne pogoje
Microsoft End User License Agreement in licenčne pogoje Microsoft Core Fonts
License Agreement, zato da se lahko namestijo pisave Microsoft in izvorne
datoteke.
\screenshot{06-configuring-ttf-mscorefonts-1a.png}{ss:configuring-ttf-mscorefonts-1a}{Pogovorno okno EULA za Microsoft Core Fonts, odprto v
\application{Terminal}u.}

Ko sprejmate licenčne pogoje Microsoft Core Fonts License Agreement, gumb
\button{V redu} ni poudarjen. Za poudarjanje gumba in sprejetje Microsoft
EULA pritisnite tipko \keystroke{Tab} in nato pritisnite tipko
\keystroke{Enter}. Po sprejemu Microsoft Core Fonts EULA bo prikazan
Microsoft End User License Agreement. Privzeto je poudarjen gumb
\button{Ne}. Za sprejem Microsoft EULA pritisnite tipko \keystroke{Tab} in
nato pritisnite tipko \keystroke{Enter}. 
\screenshot{06-configuring-ttf-mscorefonts-1b.png}{ss:configuring-ttf-mscorefonts-1b}{Pogovorno okno EULA za Microsoft Core Fonts, odprto v
\application{Terminal}u.}

\emph{Opomba:} Priporočamo, da sistem po namestitvi Wine in Winetricks
ponovno zaženete, čeprav to ni vedno zahtevano.

\subsection{Namestitev Wine (drugi način)}

Za nadomestni način namestitve Wine 1.6 (ki ne vključuje terminala), sledite
tem korakom:

\warning{Če imate nameščeno predhodno različico Wine, odstranite Wine preden
nadaljujete, tako da odprete \application{Programsko središče Ubuntu} in v
meniju Nameščeno izberite ter odstranite nameščeno Wine različico
(npr. Wine1.5, Wine1.4).}

\begin{enumerate}
	\item Odprite \application{Programsko središče Ubuntu} in pojdite v meni Program
	\item Izberite \menu{Uredi \then Programski viri \ldots}
	\item Ko se pojavi pojavno okno, vnesite svoje geslo in se s tem prepričajte, da
imajo vse spremembe vašo odobritev. Nato kliknite \button{V redu}.
	\item Če ste geslo vnesli pravilni, bi se po pritisku na \button{V redu} moralo
pojaviti še eno okno. Na vrhu okna bo vrstica zavihkov. Kliknite na drugi
zavihek, \tab{Drugi programi}. Kliknite na ta meni.
	\item Kliknite na gumb \button{Dodaj \ldots} na dnu okna.
	\item V naslednjem oknu vnesite ključ: \userinput{ppa:ubuntu-wine/ppa}. Nato
kliknite gumb \button{Dodaj vir}.
	\item Iščite in namestite Wine 1.6 ter Winetrick, kot bi iskali in namestili
katerikoli drugi program v Programskem središču Ubuntu.
\end{enumerate}

Med namestitvijo Wine ter Winetricks bo \application{Programsko središče}
verjetno zmrznilo. Medtem, ko je Programsko središče zmrznjeno, novo okno,
ki se je odprlo pod oknom \application{Programskega središča}, čaka na
sprejem licenčnih pogojev Microsoft End User License Agreement in licenčnih
pogojev Microsoft Core Fonts License Agreement, da bi se lahko namestile
pisave Microsoft in izvirne datoteke. V tem oknu imenovanem \window{Debconf
na vašem-računalniku} (Zamenjajte \emph{vašem-računalniku} z nazivom vašega
računalnika.) se bodo prikazali licenčni pogoji za končne uporabnike
Microsoft Core Fonts. Za sprejem licenčnih pogojev za končne uporabnike
Microsoft Core Fonts, označite \checkbox{Do you accept the EULA license
terms?} označno polje in kliknite na gumb \button{Naprej}.

\screenshot{06-configuring-ttf-mscorefonts-2.png}{ss:configuring-ttf-mscorefonts-2}{Pogovorno okno Microsoft Core Fonts EULA odprto v \application{Programskem
središču}.}

Čeprav to ni vedno zahtevano je priporočeno ponovno zagnati svoj sistem po
namestitvi Wine ter Winetricks.

\subsection{Nastavitev Wine}

Wine 1.6/1.7.2 vsebuje številne zmožnosti, ki bodo spremenile izgled in
občutek programov Windows, ki jih poskušate izvajati. Na primer, spremenite
lahko temo vmesnika Windows in katero različico Windowsa želite uporabiti za
izvajanje (od Windows 2.0 do Windows 8). 

Za spremembo teh nastavitev odprite pregledno ploščo in iščite
\userinput{Nastavi Wine}. Nato odprite program.

\screenshot{06-wine-configuration.png}{ss:wine-configuration}{Odprt program \application{Nastavitve Wine} na zavihku \tab{Programi}.}

\paragraph{Zavihek Program}
V zavihku \tab{Program} lahko spremenite način, na katerega Wine izvaja
programe. Nekateri programi Windows delujejo le na določenih različicah
Windows. Ta zmožnost vam omogoča spremembo različice Windows v Wine za
določen program ali za vse programe.

\paragraph{Zavihek knjižnice}
V zavihku \tab{Knjižnice} lahko spremenite osnovne datoteke Windows, da
ustrezajo vašim potrebam. Veliko programov Windows namesti datoteke
\acronym{DLL} ali knjižnice dinamičnih povezav. Te datoteke vsebujejo vse
podatke, ki jih programi potrebujejo za delovanje na sistemu Windows. Veliko
datotek \acronym{DLL} za izvajanje potrebuje tudi sistem Windows. Te
datoteke se med različicami Windows razlikujejo. V tem zavihku lahko uredite
ali zamenjate obstoječe datoteke \acronym{DLL}. To vam omogoča spremembo
sistemskih datotek Windows tako, da ustrezajo vašim potrebam.

\warning{Teh datotek ne smete urejati. To so ključne datoteke potrebne za normalno
izvajanje Wine-a. Urejajte jih samo, če morate.}

\paragraph{Zavihek Grafika}
V zavihku \tab{Grafika} lahko spremenite videz in občutek izvajanja
Wine. Določite lahko naj Wine posnema navidezno namizje (ta zmožnost odpre
novo okno, ki bo vsebovalo morebitne programe Windows, ki se izvajajo, ko je
ta možnost omogočena), kako so programi videti in pri kateri ločljivosti naj
se izvajajo programi. 

\paragraph{Zavihek Vključitev v namizje}
V zavihku \tab{Vključitev v namizje} lahko spremenite kako so videti gumbi,
meniji in drugi predmeti v programih. Vsaka različica Windows vsebuje svoj
edinstven vidni slog. Tukaj lahko namestite in spremenite uveljavljeno
temo. V tem zavihku lahko spremenite tudi glavne mape datotek. V Ubuntuju se
mapa slika nahaja v \filepath{/home/uporabnik/Slike}, v sistemu Windows pa
se vaša mapa slik nahaja na \filepath{C:\textbackslash Dokumenti in
nastavitve\textbackslash Uporabnik\textbackslash Moji
dokumenti\textbackslash\ Slike\textbackslash } ali
\filepath{C:\textbackslash Users\textbackslash\ Uporabnik\textbackslash Moje
slike\textbackslash }. Ta zmožnost vam omogoča, da Wine poveste kje so vaše
mape.

\paragraph{Zavihek Pogoni}
V zavihku \tab{Pogoni} lahko upravljate povezane pogone do katerih lahko
Wine dostopa. Za razliko od Ubuntuja Windows vsakemu pogonu dodeli
\emph{Črko pogona}. Ta črka določa pogon. Na vsakem sistemu Windows je pogon
\filepath{C:} osnovni pogon. Vsebuje vse datoteke, ki jih operacijski sistem
potrebuje za delovanje. Pogon \filepath{C:} je enakovreden mapi
\emph{korenska mapa} (Datotečni sistem ali \filepath{/}) v Ubuntuju. Ta
zmožnost vam omogoča spremembo črk pogonov za katerikoli pogon ali dodajanje
črke pogona za določeno mapo na datotečnem sistemu ali za pogon
\acronym{CD}.

\paragraph{Zavihek Zvok}
V zavihku \tab{Zvok} lahko spremenite zvočne nastavitve. Ta zmožnost vam
omogoča spremembo zvočnega vira, ki jo bo Wine uporabil za programe WIndows
(zvočniki, mikrofoni, itn.).

\paragraph{Zavihek O programu}
V zavihku \tab{O programu} lahko vidite katero različico Wine imate
nameščeno, vključno s sporočilom programa Wine vsem uporabnikom. V tem
zavihku lahko dodate Ime in Ime podjetja. Programi te podatke uporabijo za
vašo identifikacijo po imenu.

\subsection{Microsoft .NET Framework and Wine}

Microsoft je ustvaril veliko programov, ki so potrebni za izvajanje pogosto
uporabljenih programov. Med najbolj pogostimi je \emph{Microsoft .NET
Framework}. Ogrodje .NET je potrebno za izvajanje večine novejših programov,
ki so jih ustvarili tako Microsoft kot druga podjetja. Wine ni popolnoma
podprt v vseh različicah .NET ampak je združljiv z večino različic. Tukaj je
seznam različic .NET in njihove združljivosti z Wine:

\begin{itemize}
\item .NET Framework 1.0
\item .NET Framework 1.1
\item .NET Framework 2.0\textsuperscript{*} \marginnote{\textsuperscript{*} To
ogrodje ima znane napake, če se izvaja znotraj Wine in se, v večini
primerov, da namestiti in je dovolj zanesljivo za uporabo večine programov.}
\item .NET Framework 3.0\textsuperscript{*} 
\item .NET Framework 3.5
\item .NET Framework 4.0
\item .NET Framework 4.5\textsuperscript{*} 
\item .NET Framework 4.5.1\textsuperscript{**} \marginnote{\textsuperscript{**} To
ogrodje ni bilo preizkušeno z uporabo trenutne različice Wine na Ubuntuju,
tako da ni znano ali je združljivo ali ne. Uporaba na lastno odgovornost.}
\end{itemize}

Za pravilno delovanje večine nedavnih ogrodij .NET, boste mogoče morali
namestiti Wine 1.7.2. Za namestitev Wine 1.7.2 odprite Terminal in vpišite
\userinput{sudo apt-get install -y wine1.7}.

Za več podrobnosti o združljivosti namestitve in izvajanja ogrodja Microsoft
.NET z uporabo Wine, obiščite
\url{http://appdb.winehq.org/objectManager.php?sClass=application&iId=2586}.

\clearpage
\clearpage
\chapter{Odpravljanje težav}
\label{ch:troubleshooting}

\credit{author}{Mehmet Kani}{13.10}
\credit{author}{Richard Hernandez}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-07-13}{outdated}
\status{13.10}{2013-08-12}{candidate}

\section{Razreševanje težav}
\label{sec:troubleshooting:resolving-problems}

Včasih morda stvari ne bodo delovale, kot bi morale. Na srečo je mogoče
težave, na katere naletite med delom z Ubuntujem, pogosto enostavno
popraviti. Spodaj ponujamo vodnik za razrešitev osnovnih težav, na katere
lahko uporabniki naletijo med uporabo Ubuntuja. Če potrebujete dodatno
pomoč, ki presega temo tega poglavja, si oglejte druge možnosti podpore, ki
so opisane v poglavju \seclink{sec:finding-additional-help-and-support}.

\section{Vodnik za odpravljanje težav}
\label{sec:troubleshooting:troubleshooting-guide}

Ključ do učinkovitega odpravljanja težav je počasno delo, popolna in
natančna izvedba vseh korakov odpravljanja težav ter zapis sprememb, ki jih
naredite s pripomočkom ali programom, ki ga uporabljate. Na ta način boste
lahko svoje delo razveljavili ali pa drugim uporabnikom podali podatke o
svojih prejšnjih poskusih. To je še posebno uporabno, če se za podporo
obrnete k skupnosti Ubuntu. 


\subsection{Ubuntu se ne zažene potem, ko sem namestil/a Windows}
\index{zagon!odpravljanje težav}


Morda se bo zgodilo, da boste namestili Ubuntu in nato namestili še
Microsoft Windows kot drugi operacijski sistem za izvajanje poleg
Ubuntuja. Ubuntu to podpira, vendar boste morda ugotovili, da po namestitvi
sistema Windows Ubuntuja ne boste mogli več zagnati.

Ko vklopite računalnik, mora ``zagonski nalagalnik'' začeti Ubuntu ali drug
operacijski sistem.  \marginnote{Zagonski nalagalnik (\define{bootloader})
je začetna programska oprema, ki ob vklopu računalnika naloži operacijski
sistem.} Ko ste namestili Ubuntu, ste namestili napredni zagonski nalagalnik
\define{\acronym{GRUB}}, ki vam omogoča izbiro med različnimi operacijskimi
sistemi na vašem računalniku (na primer Ubuntu, Windows, Solaris ali Mac
\acronym{OS~X}). Ko ste namestili Windows, je ta zamenjal \acronym{GRUB} s
svojim zagonskim nalagalnikom in s tem odstranil možnost izbire
operacijskega sistema. \acronym{GRUB} lahko z uporabo \acronym{DVD}-ja, ki
ste ga uporabili za namestitev Ubuntuja, obnovite in ponovno pridobite
možnost izbire operacijskega sistema.

Najprej vstavite \acronym{DVD} z Ubuntujem v računalnik, ga ponovno zaženite
in se prepričajte, da se bo računalnik zagnal z \acronym{DVD}-ja (oglejte si
\chaplink{ch:installation}). Nato izberite jezik slovenščina in izberite
\menu{Preizkusi Ubuntu}. Ko se Ubuntu zažene, kliknite na najvišjo ikono na
Zaganjalniku (ikono pregledne plošče) in z iskalnim poljem iščite
\userinput{Terminal} in nato med rezultati iskanja izberite Terminal (ali
pritisnite \keystroke{Ctrl+Alt+T}). Odpreti bi se moralo okno z utripajočo
pozivno vrstico. Vnesite naslednji ukaz in pritisnite tipko
\keystroke{Enter}:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo fdisk -l}
\begin{verbatim}
Disk /dev/hda: 120.0 GB, 120034123776 bajtov
255 glav, 63 odsekov/sled, 14593 cilindrov
Enote = cilindri velikosti 16065 * 512 = 8225280 bajtov

   Naprava Zagon      Začetek         Konec      Bloki   Id  Sistem
/dev/sda1               1        1224       64228+  83  Linux
/dev/sda2   *        1225        2440     9767520   a5  Windows
/dev/sda3            2441       14593    97618972+   5  Extended
/dev/sda4           14532       14593      498015   82  Linux swap

Vnosi razpredelnice razdelkov niso v vrstnem redu diskov
\end{verbatim}
\end{terminal}

\marginnote{Naprava (\filepath{/dev/sda1}, \filepath{/dev/sda2}, itd.), ki
jo iščemo, v stolpcu Sistem vsebuje besedo ``Linux''. Po potrebi spremenite
spodnja navodila tako, da  \filepath{/dev/sda1} zamenjate z imenom svoje
naprave Linux.} Ta izpis pokaže, da je vaš sistem (Linux, na katerem je
osnovan Ubuntu) nameščen na napravo \filepath{/dev/sda1}, vendar se vaš
računalnik zaganja v  \filepath{/dev/sda2} (kjer se nahaja Windows).  To je
mogoče popraviti tako, da računalniku sporočimo, da naj se namesto tega
zažene na napravi Linux. 

Za to najprej ustvarite mesto za povezavo vaše obstoječe namestitve Ubuntu z
začasno sejo za odpravljanje težav:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo mkdir /mnt/root}
\end{terminal}

Nato povežite namestitev Ubuntuja in to novo mapo:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo mount /dev/sda1 /mnt/root}
\end{terminal}

Če ste to storili pravilno, bi morali z naslednjim ukazom videti sledeči
izpis:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{ls /mnt/root} bin dev home lib mnt root srv usr boot etc
initrd lib64 opt sbin sys var cdrom initrd.img media proc selinux tmp
vmlinuz
\end{terminal}

Sedaj lahko ponovno namestite \acronym{GRUB}:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo grub-install -{}-root-directory=/mnt/root /dev/sda}
Namestitev je končana brez poročil o napakah.

To je vsebina preslikave naprav /boot/grub/device.map. Preverite, če se
morda kje nahajajo napake. Če je katera od vrstic nepravilna, jo popravite
in ponovno zaženite skript \commandlineapp{grub-install}. (hd0) /dev/sda
\end{terminal}

Sedaj je potrebno odklopiti trdi disk. To zagotovi, da se trdi disk med
ponovnim zagonom ne bo okvaril:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo umount /mnt/root}
\end{terminal}

Odstranite disk Ubuntu iz pogona \acronym{DVD-ROM}, ponovno zaženite
računalnik in ponovno začnite uživati v operacijskem sistemu Ubuntu.


Ta vodnik zaradi razlik med računalniškimi sistemi morda ne bo deloval za
vse uporabnike Ubuntuja. Kljub temu je to priporočen in najuspešnejši način
za obnovitev zagonskega nalagalnika \acronym{GRUB}. Če ste sledili temu
vodniku in \acronym{GRUB}-a niste uspeli obnoviti, poskusite druge načine
odpravljanja težav, ki jih lahko najdete na spletni strani
\url{https://help.ubuntu.com/community/RecoveringUbuntuAfterInstallingWindows}.


\subsection{Pozabil/a sem svoje geslo}
\index{varnost!ponastavljanje gesel}
Če ste pozabili svoje geslo za Ubuntu, ga boste morali ponastaviti z
``Obnovitvenim načinom.''

Za začetek obnovitvenega načina ponovno zaženite računalnik. Medtem, ko se
računalnik zaganja, pritisnite tipko \keystroke{Shift}. S smernimi tipkami
na tipkovnici izberite možnost \menu{Obnovitveni način}. Nahajati bi se
moral na seznamu Napredne možnosti. \screenshot{07-troubleshooting-grub-boot-screen.png}{ss:grub-boot-screen}{Zagonski nalagalnik GRUB, kjer lahko izberete obnovitveni način.}

Počakajte, da se Ubuntu zažene \dash to lahko traja tudi nekaj minut. Ko je
sistem zagnan, \emph{ne} boste videli običajnega prijavnega zaslona. Namesto
tega boste videli \menu{Obnovitveni meni}. S smernimi tipkami izberite
\menu{root} in pritisnite \keystroke{Enter}.

Nahajali se boste v pozivu terminala:

\begin{terminal}
root@ubuntu:\textasciitilde\#
\end{terminal}

Za ponastavitev gesla vnesite:

\begin{terminal}
\# \userinput{passwd \emph{uporabniškoime}}
\end{terminal}

Zamenjajte ``uporabniškoime'' s svojim uporabniškim imenom. Ubuntu vas bo
pozval za novo geslo. Vnesite želeno geslo in pritisnite tipko
\keystroke{Enter}, ponovno vnesite svoje geslo in pritisnite
\keystroke{Enter}. (Ubuntu vas za geslo vpraša dvakrat, da se prepriča, da
niste med tipkanjem naredili napake). Ko ste svoje geslo obnovili, se v
običajno sistemsko okolje lahko vrnete z ukazom:

\begin{terminal}
\# \userinput{init 2}
\end{terminal}

Prijavite se kot običajno in nadaljujte z uživanjem v Ubuntuju.

\subsection{Po nesreči sem izbrisal/a nekaj datotek, ki jih potrebujem.}
\index{datoteke!obnavljanje}
Če ste datoteko izbrisali po nesreči, jo morda lahko obnovite iz mape
\application{Smeti}. To je posebna mapa, kjer Ubuntu hrani izbrisane
datoteke, preden se trajno odstranijo z vašega računalnika.

\begin{comment}
\marginnote{Mapa \application{Smeti} se na različnih delih namizja različno
imenuje. To lahko pri novejših uporabnikih Ubuntuja povzroči zmedo. To je
znana težava in bo odpravljena v naslednji različici vmesnika
\acronym{GNOME}. Mapa \application{Smeti} je poznana tudi pod imenoma
``Koš'' ali ``Mapa izbrisanih predmetov.''}
\end{comment}

Za dostop do mape \application{Smeti} kliknite na ikono smeti na dnu
zaganjalnika Unity.


Če želite obnoviti izbrisane predmete iz \application{Smeti}:

\begin{enumerate}
  \item Odprite \application{Smeti}
  \item Kliknite na predmet, ki ga želite obnoviti. Če želite izbrati več predmetov,
pritisnite in držite \keystroke{Ctrl} ter kliknite na želene predmete.
  \item Kliknite \button{Obnovi izbrane predmete} za premik izbrisanih predmetov
nazaj na njihova izvirna mesta.
\end{enumerate}

\subsection{Kako počistim Ubuntu?}
Čez čas lahko Ubuntujev sistem za pakiranje programov nabere neuporabljene
pakete in začasne datoteke. Te začasne datoteke, ki se pogosto imenujejo
tudi predpomnilnik, vsebujejo datoteke iz vseh paketov, ki ste jih
namestili. Čez čas lahko ta predpomnilnik postane precej velik. Čiščenje
predpomnilnika vam omogoča sprostitev prostora na trdem disku računalnika za
shranjevanje dokumentov, glasbe, fotografij ali drugih datotek.

Če želite počistiti predpomnilnik, lahko uporabite možnost \code{clean} ali
\code{autoclean} v ukazni vrstici programa \commandlineapp{apt-get}.

\marginnote{Ukaz \code{clean} bo odstranil vse predpomnjenje predmete, ukaz
\code{autoclean} pa odstrani le predpomnjenje predmete, ki jih ni več mogoče
prejeti (ti predmeti pogosto niso potrebni).} Za izvedbo \code{clean}
odprite \application{Terminal} in vnesite:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo apt-get clean}
\end{terminal}

Paketov morda čez čas ne boste več rabili. Če je bil paket nameščen za pomoč
pri izvajanju drugih programov in ste ta paket odstranili, podpornega paketa
ne potrebujete več. Odstranite jih lahko z ukazom \code{apt-get autoremove}.

Odprite \application{Terminal} in vnesite:

\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo apt-get autoremove}
\end{terminal}


\subsection{Ne morem predvajati določenih zvočnih ali video datotek}
\index{zvok!odpravljanje težav}
\index{video!odpravljanje težav}
Veliko vrst datotek za dostavljanje predstavnih vsebin je \emph{lastniških},
kar pomeni, da jih ni mogoče prosto uporabljati, spreminjati ali razširjati
z odprtokodnim sistemom, kot je Ubuntu. Zato Ubuntu privzeto zmožnosti za
uporabo teh vrst datotek ne podpira, vendar lahko Ubuntu enostavno
nastavite, da uporablja te lastniške vrste datotek. Za več podrobnosti o
razlikah med odprtokodniki in lastniškimi programi si oglejte
\chaplink{ch:learning-more}.

Če ugotovite, da potrebujete lastniški kodek, lahko zahtevane datoteke
namestite iz Programskega središča Ubuntu. Pred nadaljevanjem se
prepričajte, da imate omogočena vira Universe in Multiverse. Za navodila,
kako to storiti, si oglejte \seclink{sec:software-sources}. Ko ste
pripravljeni za nadaljevanje, namestite zahtevano programsko opremo:

\begin{enumerate}
  \item Odprite \application{Programsko središče Ubuntu} tako, da ga poiščete v
pregledni plošči (kliknite na gumb, ki se nahaja na vrhu Zaganjalnika).
  \item Iščite \filepath{ubuntu-restricted-extras} z vnosom ``Ubuntu restricted
extras'' v iskalno polje na desni strani glavnega okna Programskega središča
Ubuntu. Ko Programsko središče najde ustrezen program, kliknite na puščico
poleg njegovega imena.
  \item Kliknite \button{Namesti} in počakajte, da Ubuntu konča z nameščanjem
programa.
\end{enumerate}

\acronym{VLC} je program, ki lahko predvaja številne vrste
datotek. Namestite ga lahko iz \application{Programskega središča
Ubuntu}. Ko Ubuntu ta program namesti, bi morala vaša predstavna vsebina
pravilno delovati.

\subsection{Kako lahko spremenim ločljivost zaslona?}
\index{zaslon!odpravljanje težav}
Slika na zaslonu je sestavljena iz milijonov majhnih pik, ki se imenujejo
slikovne točke. Sprememba števila slikovnih točk, ki so prikazane na
zaslonu, se imenuje ``sprememba ločljivosti''. Povečanje ločljivosti bo
naredilo prikazane predmete ostrejše, vendar jih bo hkrati pomanjšalo. Ob
zmanjšanju ločljivosti je učinek obraten. Večina zaslonov ima ``lastno
ločljivost'', ki se najboljše ujema s številom točk na zaslonu. Vaš zaslon
bo običajno najostrejši, če je ločljivost operacijskega sistema enaka lastni
ločljivosti zaslona.

Nastavitveno orodje \application{Zasloni} vam omogoča spremembo
ločljivosti. Odprite ga s klikom na \menu{Kazalnik seje} in nato klikom na
\menu{Zasloni \ldots} Ločljivost lahko spremenite s spustnim seznamom v
programu. Izbira možnosti višje na seznamu (na primer tiste z večjimi
številkami) bo povečala ločljivost.

\screenshot{07-troubleshooting-display-properties.png}{ss:display-properties}{Nastavitve zaslonov.}

Različne ločljivosti lahko preizkusite s klikom na \button{Uveljavi} na dnu
okna, dokler ne najdete ločljivosti, ki vam ustreza. Običajno je najvišja
ločljivost najprimernejša. Izbira ločljivosti in klik na \button{Uveljavi}
bo začasno spremenil ločljivost zaslona na izbrano vrednost. Prikazano bo
tudi pogovorno okno, ki vam omogoča povrnitev na predhodno nastavljeno
ločljivost. Če ne kliknete ničesar, bo pogovorno okno po 30 sekundah
izginilo in obnovilo staro ločljivost.

\screenshot{07-troubleshooting-display-properties-confirm.png}{ss:08-display-properties-confirm}{Če želite, lahko povrnete stare nastavitve.} Ta zmožnost obstaja, da bi uporabniku preprečili  zaklep iz računalnika
zaradi ločljivosti, ki zaslon popači in onemogoči delo. Ko ste končali z
nastavljanjem ločljivosti zaslona, kliknite \button{Zapri}.



\subsection{Ubuntu na mojem prenosniku Apple MacBook ali MacBook Pro ne deluje pravilno}
\index{MacBook!odpravljanje težav}
Ko je Ubuntu nameščen na prenosnike podjetja Apple \dash kot sta na primer
MacBook ali MacBook Pro \dash vsi računalnikovi vgrajeni sestavni deli,
vključno s kamero iSight in brezžično kartico niso vedno omogočeni. Skupnost
Ubuntu zagotavlja dokumentacijo, kako omogočiti te sestavne dele in
popraviti druge težave. Če imate težave z nameščanjem ali uporabo Ubuntuja
na vašem prenosniku Apple, sledite navodilom na
\url{https://help.ubuntu.com/community/MacBook}. Po določitvi številke
modela vašega računalnika lahko izberete ustrezen vodnik. 

\subsection{Ubuntu na mojem prenosniku Asus EeePC ne deluje pravilno}
\index{EeePC!odpravljanje težav}
Ko je Ubuntu nameščen na prenosnike podjetja Asus \dash kot je na primer
EeePC \dash vsi računalnikovi vgrajeni sestavni deli, vključno z bližnjicami
tipkovnice in brezžično kartico niso vedno omogočeni. Skupnost Ubuntu
zagotavlja dokumentacijo, kako omogočiti te sestavne dele in popraviti druge
težave. Če imate težave z nameščanjem ali uporabo Ubuntuja na vašem
prenosniku Asus EeePC, sledite navodilom na
\url{https://help.ubuntu.com/community/EeePC}. Ta stran dokumentacije
vsebuje informacije, ki se nanašajo posebej na prenosnike EeePC.

Večino zmožnosti in funkcijskih tipk lahko omogočite tako, da v nastavitve
zagonskega nalagalnika GRUB dodate ``acpi\_osi=Linux''. Odprite Terminal,
vpišite ukaz
\begin{terminal}
\prompt \userinput{gksudo gedit /etc/default/grub}
\end{terminal}
in zelo pozorno spremenite vrstico
\begin{terminal}
GRUB\_CMDLINE\_LINUX\_DEFAULT="quiet splash"
\end{terminal}
v
\begin{terminal}
GRUB\_CMDLINE\_LINUX\_DEFAULT="quiet splash acpi\_osi=Linux"
\end{terminal}
Shranite in zaprite datoteko. Nato v Terminalu zaženite ukaz:
\begin{terminal}
\prompt \userinput{sudo update-grub}
\end{terminal}
Ko se ukaz konča in ponovno zaženete računalnik, bodo tipke \keystroke{Fn}
normalno delovale.

\subsection{Moja strojna oprema ne deluje pravilno}
\index{strojna oprema!odpravljanje težav}
Ubuntu ima občasno težave z izvajanjem na določenih računalnikih. To se
ponavadi zgodi, ko proizvajalci strojne opreme uporabljajo nestandardne ali
lastniške sestavne dele. Skupnost Ubuntu ponuja dokumentacijo za pomoč pri
odpravljanju veliko pogostih težav, vključno s težavami z brezžičnimi
karticami, optičnimi bralniki, miškami in tiskalniki. Celoten vodnik
odpravljanja težav s strojno opremo najdete na podpornem wikiju Ubuntu, ki
je na voljo na \url{https://wiki.ubuntu.com/HardwareSupport}. Če se težave s
strojno opremo nadaljujejo, obiščite
\seclink{sec:troubleshooting:getting-more-help} za več možnosti odpravljanja
težav ali podatkov, kako dobiti podporo in pomoč uporabnikov Ubuntuja.

\section{Dobite več pomoči}
\label{sec:troubleshooting:getting-more-help}

Ta vodnik ne pokrije vseh mogočih načinov dela, nalog ali težav v
Ubuntuju. Če potrebujete pomoč, ki je izven obsega tega vodnika, lahko na
spletu najdete številne priložnosti podpore. 

Več podrobnosti o številnih podpornih možnostih lahko najdete v
\seclink{sec:finding-additional-help-and-support} kasneje v tej knjigi.



\clearpage
\clearpage
\chapter{Izvedite več}
\label{ch:learning-more}

\credit{author}{Jim Connett}{13.10}
\credit{editor}{Sylvie Gallet}{13.10}

\status{13.10}{2013-08-10}{candidate}
\status{13.10}{2013-09-14}{review}
\status{13.10}{2013-09-14}{candidate}

\section{Kaj še lahko počnem z Ubuntujem?}

Sedaj bi morali biti zmožni uporabljati Ubuntu za večino dnevnih dejavnosti
\dash kot so brskanje po spletu, pošiljanje e-pošte in ustvarjanje
dokumentov. Morda vas bodo zanimale tudi druge različice Ubuntuja, ki jih
lahko vključite v svoj digitalni življenjski slog. V tem poglavju vam bomo
predstavili dodatne različice Ubuntuja, ki so specializirane za določene
naloge. Omenili bomo tudi vire za odgovarjanje morebitnih preostalih
vprašanj, ki jih imate, in kako se vključiti v svetovno skupnost uporabnikov
Ubuntuja. Najprej pa bomo opisali tehnologije, ki naredijo Ubuntu zmogljivo
zbirko programov.

\section{Odprtokodni programi}
\indexstart{odprtokodni programi}
Ubuntu je odprtokodna programska oprema. Odprtokodni programi se razlikujejo
od lastniških programov, katerih izvorna koda ni prosto dostopna za
spreminjanje ali distribucijo komurkoli, razen lastniku pravic. Primera
lastniških programov sta Microsoft Windows in Adobe Photoshop. 

Za razliko od lastniških programov so programi, vključeni v Ubuntu,
licencirani z namenom, da bi spodbujali deljenje in sodelovanje z
drugimi. Pravna pravila, ki upravljajo s proizvodnjo in distribucijo
Ubuntuja, zagotavljajo, da ga lahko kdorkoli dobi, zaganja ali deli z
drugimi s katerim koli namenom. Uporabniki lahko odprtokodne programe,
spremenijo, da ustrezajo njihovim potrebam, jih delijo z drugimi, jih
izboljšajo ali jih prevedejo v druge jezike, če izdajo izvorno kodo teh
sprememb, da lahko drugi gradijo na njihovih spremembah. Pogoji mnogih
odprtokodnih dovoljenj zapovedujejo izdajo spremenjene kode. Za več
podrobnosti o običajnih dovoljenjih Ubuntujevih programov si oglejte spletno
stran \url{http://www.ubuntu.com/project/about-ubuntu/licensing}.

Ker odprtokodne programe razvijajo velike skupine programerjev, ki prihajajo
z vsega sveta, imajo hitre razvojne cikle in varnostne posodobitve (v
primeru, da nekdo v programu najde hrošče oziroma napake). Z drugimi
besedami, odprtokodni programi se posodabljajo in izboljšujejo vsak dan.

Poleg tehničnih prednosti imajo odprtokodni programi tudi ekonomsko
prednost. Čeprav morajo uporabniki pri nameščanju in uporabi Ubuntuja
upoštevati pogoje odprtokodnega licenčnega dogovora, jim za to licenco ni
treba plačati. Vsi odprtokodni niso brezplačni, vendar jih večina je.

Za več o odprtokodnih programih si oglejte definicijo odprte kode Open
Source Initiative, ki je na voljo na spletni strani
\url{http://www.opensource.org/docs/definition.php}.
\indexend{odprtokodni programi}

\section{Družine distribucij}
\indexstart{Distribucije Linuxa}
Ubuntu je eden izmed najbolj priljubljenih operacijskih sistemov, osnovanih
na Linuxu (odprtokodni operacijski sistem). Ti operacijski sistemi, osnovani
na Linuxu, se imenujejo ``\glspl{distribution}'' . Na prvi pogled so morda
videti drugače kot Ubuntu, vendar si delijo podobne značilnosti zaradi
skupnih korenin.

Distribucije Linuxa je mogoče razdeliti v dve veliki družini: družina Debian
in družina Red Hat. Vsaka družina se imenuje po distribuciji, na kateri so
osnovane ostale distribucije. ``Debian'' se tako na primer nanaša tako na
ime distribucije Linux, kot tudi družine distribucij, ki so izpeljane iz
Debiana. Ubuntu je del te družine. Ko razvijalci programov opisujejo
razmerja med različnimi odprtokodnimi projekti, pogosto uporabljajo metaforo
toka reke. Zato boste morda kdaj slišali, da se Ubuntu nahaja
``dolrazvojno'' od Debiana, ker spremembe Debiana tečejo v nove različice
Ubuntuja. Tudi izboljšave Ubuntuja običajno potujejo ``gorrazvojno'' \dash
nazaj k Debianu in članom njegove družine, ki koristijo delo skupnosti
Ubuntu. Druge distribucije v družini Debian vključujejo Linux Mint, Xandros
in CrunchBang Linux. Distribuciji v družini Red Hat sta Fedora in Mandriva.

Najpomembnejša razlika med distribucijami, osnovanimi na Debianu in Red
Hatu, so sistemi, ki jih uporabljajo za nameščanje in posodabljanje
programov. Ti sistemi se imenujejo \define{Sistemi za upravljanje
paketov}. Sistemi za upravljanje paketov zagotavljajo način, s katerim lahko
uporabnik namesti, odstrani in organizira programe, ki so nameščeni na
odprtokodnih operacijskih sistemih, kot je Ubuntu. Programski paketi Debiana
so datoteke \acronym{deb}, programski paketi Red Hata pa datoteke
\acronym{rpm}. Ta dva sistema sta v splošnem nezdružljiva. Za več
podrobnosti o upravljanju paketov si oglejte
\chaplink{ch:software-management}.

Našli boste tudi distribucije Linuxa, ki so bile specializirane za določene
naloge. Opisali bomo te različice Ubuntuja in uporabe, za katere so bile
razvite.
\indexend{Distribucije Linuxa}

\section{Izbira med Ubuntujem in njegovimi izpeljankami}
\index{izpeljanke}
Tako kot je Ubuntu osnovan na Debianu, je več distribucij osnovanih na
Ubuntuju. Razlikujejo se v programih, ki so vključeni kot del
distribucije. Nekatere so namenjene za splošno rabo, druge pa so zasnovane
za ožji obseg nalog.

\subsection{Drugi vmesniki}
\indexstart{drugi vmesniki}

Ubuntu 13.10  vsebuje grafični uporabniški vmesnik, ki je osnovan na
odprtokodnem namizju \acronym{Unity7}. Predhodne različice Ubuntuja
uporabljajo namizje \acronym{GNOME}. Kot je bilo razloženo v poglavju
\chaplink{ch:the-ubuntu-desktop}, je ``uporabniški vmesnik'' zbirka
različnih predmetov \dash kot so ikone, barve, okna, teme in meniji \dash
določijo, kako se lahko nekdo sporazumeva z računalnikom. Nekateri ljudje
raje uporabljajo druga grafična okolja namesto \acronym{GNOME}, zato so
ustvarili distribucije Ubuntu, ki vsebujejo druge uporabniške vmesnike. Te
vključujejo:
\begin{itemize}
\item Kubuntu, ki uporablja grafično okolje \acronym{KDE}
\item Lubuntu, ki uporablja grafično okolje \acronym{LXDE}
\item Xubuntu, ki uporablja grafično okolje \acronym{XFCE}
\end{itemize}

Poleg tega lahko vsaka izmed teh distribucij vsebuje privzete programe, ki
se razlikujejo od tistih v Ubuntuju. Na primer, privzeti predvajalnik glasbe
v Ubuntuju je \application{Rhythmbox}. V Lubuntuju je privzeti predvajalnik
glasbe\application{ Aqualung}, v Kubuntuju pa je privzeti predvajalnik
\application{Amarok}. Če razmišljate o namestitvi distribucije Ubuntu z
drugim namiznim okoljem, se pozanimajte o teh razlikah.

Za več podrobnosti o teh in drugih izpeljanih distribucijah si oglejte
spletno stran \url {http://www.ubuntu.com/project/derivatives}.
\indexend{drugi vmesniki}

\subsection{Distribucije, namenjene določenim nalogam}

Druge distribucije Ubuntuja so bile ustvarjene za doseganje določenih nalog
ali izvajanje v specializiranih primerih.

\subsection{Ubuntu Server Edition}
\label{sec:server-edition}
\index{Ubuntu Server Edition}
Ubuntu Server Edition je optimiziran za izvajanje nalog več uporabnikov in
je namenjen namestitvi na strežnike. Takšne naloge vključujejo souporabo
datotek in gostovanje spletišč ali e-pošte. Če nameravate računalnik
uporabljati za izvajanje takšnih nalog, boste morda želeli uporabiti to
specializirano strežniško distribucijo skupaj z ustrezno strežniško strojno
opremo. Čeprav je mogoče izvajati strežniško vrsto okolja na namizni
različici Ubuntuja, to ni priporočeno, ker je Server Edition veliko bolje
optimizirano za okolje z več uporabniki.

Ta priročnik ne razloži, kako zaganjati varen spletni strežnik ali izvajanje
drugih nalog, ki jih je mogoče izvesti z Ubuntu Server Edition. Za
podrobnosti o Ubuntu Server Edition si oglejte priročnik na
\url{http://www.ubuntu.com/business/server/overview}.

\subsection{Edubuntu}
\label{sec:edubuntu}
\index{Edubuntu}

Edubuntu je izpeljanka Ubuntuja, prilagojena za uporabo v šolah in drugih
izobraževalnih ustanovah. Vsebuje programe, podobne tistim, ki jih ponuja
Ubuntu, vendar vsebuje tudi dodatne programe, kot so urejevalnik besedila s
sodelovanjem, izobraževalne igre in programi za izračun matematičnih enačb.

Za več podatkov o Edubuntuju obiščite spletno stran
\url{http://www.edubuntu.org/}

\subsection{Ubuntu Studio}
\label{sec:studio}
\index{Ubuntu Studio}

Ta izpeljanka Ubuntuja je zasnovana za ljudi, ki računalnike uporabljajo za
ustvarjanje in urejanje predstavnih projektov. Vsebuje programe, ki
uporabnikom pomagajo urejati slike, sestavljati glasbo in urejati
video. Medtem ko lahko uporabniki, ki izvajajo namizno različico Ubuntuja,
te programe namestijo na računalnike, so v Ubuntu Studiu na voljo takoj po
namestitvi.

Če bi se radi naučili več o Ubuntu Studio (ali dobili svojo kopijo),
obiščite \url{http://ubuntustudio.org/}.

\subsection{Mythbuntu}
\label{sec:mythbuntu}
\index{Mythbuntu}

Mythbuntu uporabnikom omogoča pretvorbo računalnikov v sisteme za
zabavo. Uporabnikom pomaga pri organizaciji in ogledu različnih vrst
predstavnih vsebin, kot so filmi, TV-nadaljevanke in druge
oddaje. Uporabniki s sprejemniki \acronym{TV} v svojih računalnikih lahko
Mythbuntu uporabijo tudi za snemanje živega videa in televizijskih oddaj.

Za več podatkov o distribuciji Mythbuntu obiščite spletno stran
\url{http://www.mythbuntu.org/}.

\section{Iskanje dodatne pomoči in podpore}
\label{sec:finding-additional-help-and-support}
Ta vodnik ne more pokriti vsega, kar boste kadarkoli morali vedeti o
Ubuntuju. Spodbujamo vas, da pri iskanju dodatnih podatkov, odpravljanju
tehničnih težav ali postavljanju vprašanj o računalniku izkoristite širno
Ubuntujevo skupnost.  

Poleg uradne pomoči Ubuntu in pomoči skupnosti boste na Internetu pogosto
našli pomoč tretjih oseb. Ti dokumenti so pogosto videti kot odlični viri,
vendar so lahko nekateri zavajajoči ali zastareli. Pred upoštevanjem nasveta
tretjih oseb vedno preveriti informacije še iz drugih virov. Če je le
mogoče, se za pomoč z Ubuntujem zanašajte na uradno dokumentacijo Ubuntu.

Opisanih bo nekaj teh virov, kjer se lahko naučite več o Ubuntuju ali drugih
distribucijah Linuxa.

\subsection{Klepet v živo}
\index{pomoč!klepet v živo}

Če poznate \acronym{IRC}, lahko uporabite odjemalca, kot sta
\application{XChat} ali \application{Pidgin} za pridružitev kanalu
\#ubuntu-si na strežniku irc.freenode.net, kjer lahko dobite podporo v
slovenščini. Za podporo v angleščini se pridružite kanalu \#ubuntu na
strežniku irc.freenode.net. Tukaj lahko stotine prostovoljcev odgovori na
vaša vprašanja ali ponudi podporo v realnem času. Za več o uporabi
\acronym{IRC}-a za iskanje pomoči za Ubuntu obiščite
\url{https://help.ubuntu.com/community/InternetRelayChat}.

\subsection{Ekipe LoCo}

V skupnosti Ubuntu je na ducate krajevnih uporabniških skupin, ki se
imenujejo ``ekipe LoCo''. Te ekipe so razširjene po vsem svetu in ponujajo
podporo in nasvete, odgovarjajo na vprašanja in promovirajo Ubuntu v svojih
skupnostih z gostovanjem rednih dogodkov. Slovensko ekipo LoCo najdete na
\url{http://www.ubuntu.si/}. Tam lahko najdete novice iz sveta Ubuntuja,
forum za pomoč uporabnikom, kanal IRC in se nam pridružite pri izboljšanju
in promociji ter pomoči novim uporabnikom Ubuntuja. Za iskanje drugih ekip
LoCo obiščite \url{http://loco.ubuntu.com/}.

\subsection{Knjige in revije}

O Ubuntuju je bilo napisanih veliko knjig. Strokovne revije pogosto
vsebujejo novice in informacije, povezane z Ubuntujem. Te vire boste pogosto
našli v bližnji knjigarni ali kiosku. Veliko revij je na voljo za nakup tudi
kot digitalni prejem v Programskem središču Ubuntu. Za te revije zaženite
Programsko središče in nato v levem pladnju kliknite na ``Knjige in
revije''.


\subsection{Uradna dokumentacija Ubuntu}
\index{pomoč!dokumentacija}

Dokumentacijska ekipa Ubuntu vzdržuje uradne strani wiki, ki so zasnovane za
pomoč tako novim in izkušenim uporabnikom, ki se želijo naučiti več o
Ubuntuju. Ti dokumenti služijo kot zanesljiva prva točka za uporabnike, ki
iščejo pomoč na spletu in so prevedeni tudi v slovenščino. Do njih lahko
dostopate na \url{http://help.ubuntu.com}. Za dostop do vgrajenega Namiznega
vodnika Ubuntu pritisnite \keystroke{F1} na namizju ali vnesite
\userinput{pomoč} v pregledno ploščo.

\subsection{Forumi Ubuntu}
\index{pomoč!forumi}
Forumi Ubuntu so uradni forumi skupnosti Ubuntu. Milijoni uporabnikov
Ubuntuja jih dnevno uporabljajo za medsebojno iskanje pomoči in
podpore. Račun forumov Ubuntu lahko ustvarite v nekaj minutah. Za
ustvarjanje računa obiščite \url{http://ubuntuforums.org}. Podoben forum v
slovenščini lahko najdete na \url{https://www.ubuntu.si/forum/}.

\subsection{Odgovori Launchpad}
\index{pomoč!Odgovori Launchpad}

Launchpad, odprtokodno skladišče kode in uporabniška skupnost, zagotavlja
storitev vprašanj in odgovorov, ki komurkoli omogoča zastavljanje vprašanj o
katerikoli temi povezani z Ubuntujem. Ustvarjanje računa Launchpad vzame le
nekaj minut. Vprašanje lahko zastavite z obiskom Launchpada na
\url{https://answers.launchpad.net/ubuntu}.

\subsection{Ask Ubuntu}
\index{pomoč!Ask Ubuntu}

Ask Ubuntu je brezplačno spletišče za uporabnike in razvijalce Ubuntuja, ki
ga vodi skupnost. Kot forumi Ubuntu vam omogoča objavo vprašanj, ki jih
lahko drugi člani skupnosti Ubuntu odgovorijo. Vendar Ask Ubuntu uporabnikom
omogoča tudi ``glasovanje'' o uporabniških odgovorih, zato so najbolj
uporabni ali koristni odzivi bolj vidni na spletišču. Ask Ubuntu je del
omrežja spletišč Stack Exchange in je en od najboljših brezplačnih virov
podpore za Ubuntu. Za začetek obiščite \url{http://www.askubuntu.com}.

\subsection{Iskalniki}

Ker je Ubuntu priljubljen odprtokodni operacijski sistem, je o njem veliko
uporabnikov pisalo na spletu, zato je uporaba iskalnikov za iskanje
odgovorov na vprašanja pogosto učinkovit način. Ko uporabljate iskalnike za
odgovore na vprašanja o Ubuntuju, se prepričajte, da so vaše iskalne
poizvedbe kolikor je mogoče natančne. Iskanje za ``Unity'' bo vrnilo
rezultate, ki so manj uporabni kot tisti, povezani s poizvedbo ``kako
uporabiti vmesnik Ubuntu Unity'' ali ``kako prilagoditi vmesnik Ubuntu
Unity.''

\subsection{Podpora skupnosti}

Če ste izčrpali vse te vire in še vedno ne morete najti odgovorov na svoja
vprašanja, obiščite podporo skupnosti na
\url{http://www.ubuntu.com/support/community}.

\section{Skupnost Ubuntu}

Ubuntu je izdelek, ki ga je ustvarila svetovna skupnost strastnih
uporabnikov, ki želijo drugim pomagati pri sprejemanju, uporabi, razumevanju
in celo spreminjanju ali izboljšanju Ubuntuja. Ko ste se odločili namestiti
in pognati Ubuntu, ste postali del te skupnosti. Ko se boste naučili več o
Ubuntuju, boste morda želeli sodelovati z drugimi in ga izboljšati,
razpravljati o prihodnosti Ubuntuja, poročati o hroščih, ki jih odkrijete,
promovirati Ubuntu novim uporabnikom ali odgovoriti na njihova vprašanja. V
tem odseku bomo omenili nekaj projektov skupnosti, ki vas lahko povežejo z
drugimi uporabniki Ubuntuja.

\subsection{Full Circle Magazine}
\index{pomoč!Full Circle Magazine}

Full Circle Magazine je ``neodvisna revija za skupnost Ubuntu
Linux''. Izhaja mesečno in vsebuje ocene novih programov (vključno z igrami)
za Ubuntu, vadnice korak za korakom za projekte, ki jih lahko izvršite z
Ubuntujem, uredniške članke, ki razpravljajo o pomembnih temah v skupnosti
Ubuntu, in namige drugih uporabnikov. Revija Full Circle Magazine izhaja v
veliko različnih zapisih in je vedno brezplačna. Prejmete jo na
\url{http://fullcirclemagazine.org/}.

\subsection{Ubuntu UK Podcast}

To je zvočni prenos (ali ``podcast''), ki ga ustvarjajo člani britanske
ekipe Ubuntu LoCo vsakih štirinajst dni. Vsebuje živahne razprave o Ubuntuju
in pogosto vključuje intervjuje s člani skupnosti Ubuntu, ki delajo na
izboljšavah Ubuntuja. Epizode so na voljo na
\url{http://podcast.ubuntu-uk.org/}.

\subsection{OMG!~Ubuntu!}

OMG!~Ubuntu!\ je spletni blog, ki poskuša skupnost Ubuntu pravočasno
obvestiti o novicah, dogodkih, najavah in posodobitvah Ubuntuja. Uporabnikom
Ubuntuja omogoča razpravo o načinih za promocijo ali deljenje Ubuntuja. Blog
lahko preberete ali se nanj naročite na \url{http://www.omgubuntu.co.uk/}.

\section{Prispevanje}
\label{sec:contributing}

\subsection{Prispevanje k Ubuntuju}

Kot smo omenili prej v tem poglavju, operacijski sistem Ubuntu vzdržuje
skupnost. Skupnost je sestavljena iz tisoče posameznikov in ekip. Ubuntu
lahko izboljšate na številne načine. Če želite prispevati k Ubuntuju ali
slovenski skupnosti Ubuntuja, obiščite
\url{https://www.ubuntu.si/skupnost/}. Za obširnejša navodila v angleščini
obiščite \url{https://wiki.ubuntu.com/ContributeToUbuntu}.

V skupnosti Ubuntu lahko sodelujete tudi tako, da prispevate k temu
vodniku. Lahko napišete novo vsebino zanj, uredite njegova poglavja, da jih
novi uporabniki Ubuntuja lažje razumejo in uporabijo, ali pa ga prevedete v
svoj jezik. Prispevate lahko tudi zaslonske slike za vodnik. Ne glede na
vašo nadarjenost oziroma zmožnost, če želite prispevati k skupnosti Ubuntu,
potem vas vabimo, da se nam pridružite! Za pridružitev projektu Ubuntu
Manual obiščite \url{http://ubuntu-manual.org/getinvolved}.

\clearpage

\appendix

\clearpage


\begin{TranslatedLicenseNotes}


\textit{\plaintitle} je licenciran pod Licenco Creative Commons Priznanje
avtorstva--Deljenje pod enakimi pogoji 3.0.

\medskip\noindent Lahko:
\begin{description}
  \item[Delite] Kopiranje, distribucijo in priobčevanje dela javnosti.
  \item[prilagodite] prilagodite delo
\end{description}

\medskip\noindent Pod naslednjimi pogoji:
\begin{description}
  \item[Priznanje avtorstva] Delo morate priznati na način, kot ga je navedel avtor ali lastnik
dovoljenja (toda ne na način, ki predlaga, da podpirajo vas ali vašo uporabo
dela).
  \item[Deljenje pod enakimi pogoji] Če spremenite, preoblikujete ali gradite na
tem delu, lahko nastalo delo distribuirate le pod enako ali tej podobno
licenco.
\end{description}

\medskip
Zaradi razlik v pravu v pristojnostih, kjer se ta vodnik razširja, trenutno
ne moremo zagotoviti polno prevedena dovoljenja. Celotno prevedeno
dovoljenje si lahko preberete na spletu na
\url{http://creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0/legalcode}.
\end{TranslatedLicenseNotes}


\chapter{Dovoljenje}
\label{ch:license}

\LoadLicenseFile

\clearpage

\backmatter

\clearpage


\printglossaries

\clearpage
\clearpage
\chapter{Zasluge}
\label{ch:credits}

Tega vodnika ne bi bilo brez truda in prispevkov naslednjih ljudi:

\section*{Vodje ekipe}

\begin{credits1}\item \name{Kevin Godby} \function{\dash Glavni \TeX{}nik}
  \item \name{Jim Connett} \function{\dash Koordinator avtorjev}
  \item \name{Hannie Dumoleyn} \function{\dash Koordinator urednikov \amp vzdrževalec prevodov}
  \item \name{Carsten Gerlach} \function{\dash Zaslonske slike}
\end{credits1}

\section*{Avtorji}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits}
  \item \name{Mario Burgos}
  \item \name{Jim Connett}
  \item \name{Thomas Corwin}
  \item \name{Sayantan Das}
  \item \name{Hannie Dumoleyn}
  \item \name{Patrick Dickey}
  \item \name{Mehmet Kani}

\end{credits}

\section*{Uredniki}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits}
  \item \name{Jim Connett}
  \item \name{Hannie Dumoleyn}
  \item \name{Sylvie Gallet}
  \item \name{Kevin Godby}
  \item \name{Mehmet Kani}
  \item \name{Andrew Montag}
  \item \name{David Pires}
\end{credits}

\section*{Zaslonske slike}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits}
  \item \name{Sylvie Gallet}
  \item \name{Carsten Gerlach}
\end{credits}

\section*{Oblikovalci}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits}
  \item \name{Thorsten Wilms}
\end{credits}

\section*{Razvijalci}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits}
  \item \name{Adnane Belmadiaf}
  \item \name{Kevin Godby}
\end{credits}

\section*{Uredniki prevodov}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits}
  \item \name{Fran Diéguez} \function{(Galicijščina)}
  \item \name{Hannie Dumoleyn} \function{(Nizozemščina)}
  \item \name{Sylvie Gallet} \function{(Francoščina)}
  \item \name{Aleksey Kabanov} \function{(Ruščina)}
  \item \name{Xuacu Saturio} \function{(Asturijščina)}
  \item \name{Daniel Schury} \function{(Nemščina)}
  \item \name{Susah Sebut} \function{(Malajščina)}
  \item \name{Jose Luis Tirado} \function{(Španščina)}
  \item \name{Chris Woollard} \function{(Britanska angleščina)}
  \item \name{John Xygonakis} \function{(Grščina)}
  \item \name{Andrej Znidarsic} \function{(Slovenščina)}
\end{credits}

  

\ifthenelse{\equal{\polang}{en}\OR\equal{\polang}{en_US}}{}{\section*{Prevajalci}\vspace{-1\baselineskip}\begin{translatorcredits}Andrej Mernik\\Andrej Znidarsic\\Carsten Gerlach\\Damir
Jerovšek\\Deni\_Ubuntu\\Dražen Matešić\\Klemen Košir\\Martin Božič\\Martin
Srebotnjak\\Miha Merkun\\Primoz Princic\\Sasa Batistic\\Zan
Dobersek\\grofaty\\
  \end{translatorcredits}}

\clearpage

\section*{Pretekli sodelavci}


\vspace{-1\baselineskip}
\begin{credits2}
 \item \name{Bryan Behrenshausen} \function{(Avtor)}
 \item \name{Senthil Velan Bhooplan} \function{(Avtor)}
 \item \name{John Cave} \function{(Avtor)}
 \item \name{Che Dean} \function{(Avtor)}
 \item \name{Rick Fosburgh} \function{(Glavni urednik)}
 \item \name{Herat Gandhi Amrish} \function{(Avtor)}
 \item \name{Benjamin Humphrey} \function{(Ustanovitelj projekta)}
 \item \name{Will Kromer} \function{(Avtor)}
 \item \name{Paddy Landau} \function{(Avtor/Urednik)}
 \item \name{Simon Lewis} \function{(Avtor)}
 \item \name{Ryan Macnish} \function{(Avtor)}
 \item \name{Mez Pahlan} \function{(Avtor)}
 \item \name{Vibhav Pant} \function{(Urednik)}
 \item \name{Brian Peredo} \function{(Avtor)}
 \item \name{Joel Pickett} \function{(Avtor)}
 \item \name{Tony Pursell} \function{(Avtor/Urednik)}
 \item \name{Kev Quirk} \function{(Avtor)}
 \item \name{Kartik Sulakhe} \function{(Avtor)}
 \item \name{Tom Swartz} \function{(Avtor)}
 \item \name{David Wales} \function{(Avtor)}
 \item \name{Chris Woollard} \function{(Urednik)}
\end{credits2}

\clearpage
\clearpage



\index{Apple|see{MacBook}}
\index{Mac OS X@Mac~\acronym{OS~X}|see{MacBook}}
\index{zvok|see{zvok \textit{in} glasba}}
\index{šifriranje|see{varnost}}
\index{FireWire|see{\smallcaps{IEEE} 1394}}
\index{glasnost|see{zvok}}
\index{ukazna vrstica|see{terminal}}
\index{monitor|see{zaslon}}
\index{geslo|see{varnost}}
\index{monitor|see{zaslon}}
\index{vklop|see{zagon}}


\index{Debian|seealso{Linux}}
\index{uporabniki|seealso{skupine}}
\index{skupine|seealso{uporabniki}}

\printindex

\clearpage
\clearpage


\begin{colophon}

Ta knjiga je bila stavljena s \XeLaTeX.

Zasnova knjige je osnovana na razredih dokumenta Tufte-\LaTeX{}, ki so na
voljo na \url{http://code.google.com/p/tufte-latex/}.

Pisava besedila je Linux Libertine, ki jo je zasnoval Philipp H. Poll. Je
odprta pisava, ki je na voljo na \url{http://linuxlibertine.sf.net/}.

Napisi in obrobne opombe so v pisavi Ubuntu, ki jo je razvil Canonical in
zasnoval Dalton Maag. Brezplačno jo lahko prejmete na
\url{http://font.ubuntu.com/}.

Besedilo terminala in pritiski tipk so v pisavi DejaVu Sans Mono (na voljo
na \url{http://dejavu-fonts.org/}), izvirno jo je razvilo podjetje
Bitstream, Inc.\ kot Bitstream Vera.

Naslovnica vsebuje oblike iz zbirke ikon Humanity, ki je na voljo na
\url{https://launchpad.net/humanity}.

Naslovnico in ovitek smo ustvarili s programom Inkscape, ki ga najdete na
\url{http://inkscape.org/}.

\end{colophon}

\clearpage

\end{document}
